— 169 — 



tuk že se již příslovím slalo říkati: „Neinůž len bez toho byf, jako Hroncc bez íerta!* 

 Jakkoli ncoiirožen a sniélý, boji se mdloh ')• Imi je ale také klamati; když ho pro- 

 následuji, prckabáli ') se, a tu oni myslí, že to není on a necliají ho. Slovák, zvlást 

 obyvatel hor, oživuje rád celou přírodu vůkol sebe, a nemoha si přirozeným spůsobem 

 vysvětliti mnohé neobyčejné, nCkdy i hrozné úkazy přírodní, pi-ičitá je nadpřirozeným 

 bytostem, zlým neb dobrým. Poklady zemskými vládne Kovlad, Runa a permoničkové 

 škádlí neb pomáhají horníkílm; ve vodáoh vodní muž vládne, a po lukách a hájích tan- 

 cují v bílých plachtách víly a bosorky, a bOda chlapci, který by do jejich kola se při- 

 lákali dal, tomu by nohy po kolena utancovaly, do smrti ho ulechtaly. Na šarkana ') 

 věří Trenfínský horan a povídá, že obývá étílné skály a tam že za sedm let jedno veli- 

 čizné vejce klade, z něhož za sedm let mladý šarkan se vylíhne. Šarkana prý jen éerno- 

 knižník opanovati niíiže , který pod zemí bývá a jedno jen oko v cele má. Ten že ho 

 niikdy vyciluje *) ven, sedne na něho a v povětří s ním letí kraj světa, a to prý všecko 

 na cestě ničí a hubí; jak na to národní píseň') poukazuje: 



„Lála dětí, dětí, 

 Černoknižník letí 

 V ohnivom oblaku, 

 Sediací na draku ; 

 Běda tomu lesu. 

 Kudy vezme cestu! 

 Všechny vody zkalí, 

 Leluo pole spálí" "). 



V pověstech slovenských zpominá se starý .ležibahel, jak letí na černém oblaku 

 s burkou a ladovcem, div že všecku pšenicu nevydrvil '), a podruhé na sivém oblaku 

 se sněhem a zimou. 



O krádeži není mezi Handělci slyšeti, vyjma že si někdy trochu bramborů vy- 

 kopají nebo petrcncc trávy nasekají , o Čemž se nikdo nezmíní. Chorob je mezi nimi 

 málo a naskrze žádné syfililické. V r. 1855 zuřila cholera (zlá choroba, úmornica) 

 i mezi nimi, a mnoho jich tehdáž umřelo, zvláště ženských. Bylo by jich bezpochyby 

 ještě více umřelo, kdyby neměli tak rozumného a ve svém povolání neúnavného lékaře, 

 a tak dobrého, lidumilovného faráře, který dnem a nocí z domu do domu chodě nemocné 

 sám ošetřoval, čím mohl jim pomáhal, dohlížeje, aby se nařízení lékařovo svědomitě 

 plnilo. Někteří z chlapů, když je bolest chytla, napili se déchtu, a někteří zase \7pili 

 plnou láhev léků najednou, aby to prý skorej pomohlo. Obyčejně dočkají vysokého 

 stáří 80—90 i 100 let. 



') Slraiiidlo. — „Nechodzte hen tou kriiíinkou, tam mdcc!" varoval muc pastýř u Zvo- 

 leně, když jsem se ho na cestu ptala, ukazuje mni na cestu, která se do vrchu 

 sem tam l<routila. 



*) Obrátí kabát na rub. 



*) Křídlatý drak. 



*) Vyvolá ven. 



»V Kollnr. zpiev. U. 



') Jako v Cechách o Krkonoši ee povídá, když se stJhuje na Kaěenčiny hory. 



') V slov. pověstech p. Dobšinského. I. sv. 



