— 170 - 



Co se vzdélání týíe, to je chatrné: dílem mají daleko do školy, dílem bývá učení 

 plavackami a pasením hus a tělců (telat) píetrhoviino. Cist umí každý, nebof se modlí 

 z knížek, ale psaním se neobírají, a jestli který jednou za ťas jméno svoje podepsati 

 musí, je vidět, že umí lépe sekerou než perem zacházeti. 



Ženy nejsou tak pěkný ani tak čistotný jako muži, což bezpochyby od toho po- 

 chází, že musejí mnoho a tvrdo robit. Ale silný jsou jako muži, a děvče naloží si na 

 chrbát dvě kýly krumplí a nese je přes vrchy pěl hodin cesty do Brczňanských pálenic, 

 a ještě si cestou zpívá. Ale jakkoli těžce pracuji po celý rok, přece, když je nějaká 

 svatba, tancují tři dni a tři noci, aniž si která vzdechne že ji nohy bolí. Děvčata 

 velmi skoro zakiiťfajt, ale zřídka která se přespi '), což si za velikou hanbu pokládají. 

 Co ženy jsou věrné, ale najde se i lehkomyslných, jako všude jinde. 



Jako v celém tom okolí mnoho ještě starých zvyků a ol)yčejů se zachovalo mezi 

 lidem, tak i mezi nimi panují rozličné zvyky a pověry na jisté dny v roce, o některých 

 svátcích a slavnostech ročních, n. př. na Vianoce, o Velkénoci, na Turicc (na ducha), 

 o Janě, na Jakuba, o fašankách, o svatbách, krstinách, pohrabecli, po nichž se liary 

 slaví, a j. příležitostech. Hudba jejich jsou husle a gajdy — jež také Barbora jmenuji, 

 a gajdoše Barboráš — při nichž se do vfde vykrútěji. 



Počátkem měsíce máje nastává Handělčanům nový rok roboty jejich v lese. V ten 

 čas sejdou se všecky osmimužové spolky dovedná, a spoi-ádají se. Některý spolek volí 

 si nového vůdce, některý přistane k tomu, který mu vůdcoval v předešlém roku. Také 

 si vyvolí každý svého gazdu, který, když ostatní dnem a nocí robotí, o žaludky jejich 

 pečuje. Na místě nedostatečných robotníků volí se jiní z silnějších, mladších chlapů. 



Když se byli spořádali, jdou do kostela na mši (omšu) ; po mši pi-ejíce domácím 

 dobrého zdraví ubírají se do lesů na rubaniska, vykázaná jim od c. k. baňsko-lesnického 

 úřadu Šfávnického. První jejich práce, když do hory přijdou, je naklásti ohně (zaoatryli). 

 Dokud jsou v lesích, nenechají ohně vyhasnouti, živíce jej stále velikými dnikami, okle- 

 skami a ítonovhwu »). Potom vystaví si búdy z hruhých ářevcň, letorosti a kůry, po- 

 dobné stanům; uvnitř mají ložiska ze suché trávy a mechu, poživu a ostatní potřeby, 

 co si byl každý v cedile s sebou přinesl. Potom pi-isloupi spolky k obvyklé práci, počí- 

 najíce slinati (porážeti) vysoké mohutné kmeny buků, jedlí a smrků, z nichž skoro 

 každý, jak ze skušenosti vědí, 8 i 10 sáhů čtyrstřevíčného dřeva dá. Stromy uvnitř 

 rubaniska nejsou značeny, jen stromy hraničně, až pokud se rubat má. Odznal.y na stromy 

 se dělají sekerou, na jejímž obuclia vyryl je úřední znak, totiž: BF ') a SF *), a nad 

 literami je buď koruna, bud písmeny k. k. Ostřím sekery okrese se kůra do živého, a 

 potom se na okřesané místo udeří obuchem a vtlačí červenou hlinkou natřený znak. Kupci, 

 když jich více koupilo stromy, dělají si do nich zářezy, aby napotom každý svůj kmen 

 poznal. - A počne na rubaniskách veselý život; buchot seker, vrzání pil ozývá se lesem 

 od svitu do mraku. Tu jedni stínají stromy, druzí je oklesťují, opět jiní oklesky do 

 kup, carajchy zvané, rovnají; podál rozřezují kmeny na kláty, dle sáhovice dlouhé, 



') Podnese. 



'') Dlouhé uschlé bukové větve. 



*) Beňušer Forsterei. 



*) Schwarzwasser Forsterei. 



