— 188 — 



Ploutve prsní a břišní jsoti začervenalé; liřbetnf, řitní a ocasní plonlve zahnědlé, 

 íerně skvrnaté. Vybarvení štik jest podrobeno mnohým změnám dle vlivu počasí, vody, 

 potravy a stáří. 



Štika — postrach všech mladých kaprťi — žralok sladkých vod — lygr mezi 

 rybami všude se vyskytuje, kdekoli nějaká potrava pro ni se nalézá, a často se objevuje 

 i v rybnících, do kterých ani usazena nebyla. 



Přílišnou, až hnusnou žravostí puzena zachvacuje všelikého druhu ryby, vodní myši, 

 žáby, hady, a užírá i mrtvá těla lidí neb zvířat ve vodě hnijících. 



Ačkoli příroda štiku určila, aby přílišné rozmnožení svého vlastního druhu zabránila 

 hltavostí, kterouž i svá mláďata požírá, přece jí udělila dosti vtipu, aby se potravě zdraví 

 jejímu škodlivé vyhnula. Znáfona dobře rozdíl mezí žábou jedlou a ropuchou, a pochut- 

 návajíc sobě na oné zavrhuje a zamítá tuto. Opatrně drží okouna neb ježdíka za hlavu 

 tak dlouho až lekne, neb se bojí, by jí tvrdé ostny neuškodily při polykání. Neostýchá 

 se přepadnouti rybu, která není o nic menší než ona sama, na spůsob hadů pomalu ji 

 polyká, a když hlava již v žaludku strávena jest, čouhá ještě ocas z tlamy ven. 



Ze všech ryb roste štika nejčerstvěji , v prvním roce vážívá již 2 libry , v dru- 

 hém 3 — 4 libry; v třetím roce bývá již 18 — 20 palcii dlouhá. 



Rybái'i udávají stáří štiky na 8 — 10 let, za který čas vzrostou na 20 — 48 liber 

 tíže. Bloch vypravuje o štice, která měla sedm střevíců délky, a cituje Gesnera, jenž 

 píše, že r. 1497 chytili v Heilbrunu ve Švábsku štiku, která měla na sobě kruh s ře- 

 ckým nápisem, že roku 1230 na rozkaz císaře Bedřicha II. takto znamenána a do jednoho 

 tamějšího jezera vsazena byla. Měla prý 19 střevíců délky. Nechci se zastávati báječ- 

 ného udání tohoto, dle kteréhož by byla ryba ta 267 let žila, ale myslím, že v přízni- 

 vých okolnostech a při dobré pastvě dosahuje štika značně vyššího stáří než 10 let. 



Čas tření trvá u štik od února do dubna, a sice ve ti-ech oddílech. Jikry nasazuji 

 na mělká místa v jezerách neb na louky, které od řek vodou zalité jsou, a tím se stává, 

 že se zmaří velká část jiker, opadne-li náhle voda. Při kladení jiker jsou jaksi pitomé, 

 nedbají na blížící se nebezpečí a dají se snadno do ruky chytit. 



V Anglicku má jen tučná štika cenu, a proto se prý tamější rybáři neostýchají jí 

 naříznout břicho, by se přesvědčili, je-li dosti tučná. Jc-li hubená, zas ji zašijí a do 

 vody hodí, kterýžto příklad sem uvedl, bych na tuhost jejího živobytí upozornil. 



Štika žije v sladkých vodách celé Evropy a severní Asie. Též prý se nalézá 

 v jezerách severní Ameriky, kdež zároveň ještě ti-i jiné druhy rozeznali lze. 



Rychlý vzrůst, chutné maso a ncchoulostivá povaha činí ji užitečnou pro rybí ho- 

 spodáře, někteří jí též používají, by ve velkých rybnících line kapry popoháněla a vodu 

 od malých rybiček čistila; anebo ji nasazují do misi pro kapry nespůsobilých a krmí ji 

 tam rybami méně váženými : ouklejemi, ploticemi a perlíny. 



Známky čeledi Piskořu (Acanthopsides HeckelJ. 



Tvar těla táhlý, hlava malá a tak potažena kůží, že zůstává pouze malý otvor ža- 

 berní. Kosti podoční a príkrovky žaberní bývají ozbrojeny ostrými trny. Ploutev hřbclni 

 jest krátká, nemá žádný tvrdý osten, a stojí nad ploutvemi břišními. Tělo malé, šupinaté. 



