— 191 - 



po Ivňi-i dolů. Nikdy schúzt-jí piísky ty, a lilava jusl pouze nepravidelnými skvrnami 

 posázena. Nejčernější ze všeeli skvrn bývá ona u koi'ene ploutve ocasní, a pri e.\em- 

 plái'ícli v iíliu chovaných nezmizí lak snadno jako ostatní. Ploutev hi-betní a ocasní jsou 

 tmavě páskované, ostatin' jen bledě zažloutlé. 



Sykavec žije v jezenicli, rybnícitli , ickáili a potocích; rád se drží pod kameny, 

 ale jest mnohem vzácnější než mi^cíika a piskoř. Větší počet obdržel jsem pouze jednou 

 7, rybníku Dubečského (blíže Prahy), mimo to vždy jen po jednom nwiě přinášen býval. 

 Itukou uch\áceiiý sykavec vydává ze sebe jakési pisknutí neb syknutí, odkudž mu jméno dáno. 



Pan Heckel udává, že ten druh vzroste pouze na 2Vj palce; ale naše feské e.xem- 

 plare jsou 4 '/„ palce dlouhé. 



(Dokončení.} 



DROBNOSTI. 



Nfjslarái správa o dobýváni kamenného uhlí v Čechách. 



Dobývání uhlí kaincmiúho v nyníjší míie poialo teprva v našem stoleli, ba teprva 

 v posledních (lesílilctích. Kladenské uhelny, nejznamenitější v celých Cechách, byly clc- 

 vřeuy od p. Váni r. 1847; Buštěhradské uhelné vrstvy byly sice již v předešlém století 

 známy, avšak teprva mezi lety 1830 — 40 náležitě odkryty. Taktéž padá odkrytí uhelen 

 Plzeňských a Svatoíiovských do prvních desítiletí nynějšího století. Nejstarší zprávy o do- 

 bývání kamenného uhlí v Cechách měli jsme posud o uhelnách Brašských u Radnic, kdežto 

 ji2 r. 1G17 uhlí až na den vycházející v otevřených lomech a sice tam, kde uyuí jsoa lomy 

 bar. Riose, dobýváno bylo. 



Nemálo překvapila nás tedy zajímavá listina, kterouž dějepisec český, p. Fr. Palacký, 

 z arcbivn konsistoria Pražského (Acta Consist. Prag. U. II. pag. 127} již před lety opsal 

 a na kterouž nás upozornil. Zní tato listina doslovně takto: 



„Já Zdeněk z Šternberka najvyšší purkrabie Pražský známo ěiním tiemto listem všem, 

 ktož jej nzřie neb čísti a slyšeti budii, ze přistúpivše před mě Václav Meuuk z Bochova, Miku- 

 láš Dalekodomuov a Hanuš zedník z Malé Strany vznesli sú, kterak z daru božieho nalezli sú 

 zbožie uhli kamenné na gruntu kostela Pražského v Pniepiech blíž Bertina, a že též zbožie 

 žilami svými a slahami (slojemi) jde na zbožie arcibiskupství Pražského, jménem Železnú, 

 kteréhožto já v držení jsem zápisném; i prosili sú mne, abych jim povolenic své dal, aby 

 oni mohli také ua tom gruntu a zbožie vsí Železné hledati a dobývati toho uhle, a cožkoli 

 jiného pán baoh to nadělí, a žeby chtěli všecko učiniti z toho, což země za právo má. Já 

 znamenav, že to neuie k škodě, ale ku polepšení iohu zbožie , svolil sem a svaluji tiemto 

 listem, odpúštiem a moc dávám týmž svrchupsaným Václavovi, Mikulášovi a Hanušovi, aby 

 mohli a právo měli, nhlé kamenného tu v Železné hledati a dobývati, a cožkoli pán buoh 

 nadělí jiného, jenžby mohlo k požitku přijíti bez škody a zmatku těch lidí v Železné; tak 

 viak, aby mně a dědicóm i budúcím mým, na něžby právo mé přešlo, platili plný celý 

 desátek všeho což se tu nalezne; a ten desátek zpeněžiece, neb jakž se mně zdáti bude, 

 přinášeli na hrad Pražsk-ý k úředníka mému na své náklady, neb tomu komužbycb rozká- 

 zal. To však znamenitě sobě pozuoslavuje, jcstližebych já cbtěl diel podle práva borniebo 

 8 svrchupsanýffli držeti, aneb jinde toho kovu, uhle neb cehožkoli jiného hledati sám neb 



