— 195 — 



StDdoice tyto nejsoa viiak velmi bohaté na voda, ponivadi nejvStií úást její rozličnými 

 prameny v hlubokých údolích uchází. 



Mnohem více vody jest, jak ne zilá, nahromaděno v nejhlubší jílovité vrstvi pod pí- 

 skovci, která-ito vrstva n. pr. v okolí Pražskem na Bíle Hoíe, u Prosíka , Jiren a t. d., 

 pak n jižní paty Kozákova v okolí Turnova a Ilnibi- Skály na den vychází. Od vyšších 

 léchto míst, zvlášlí od Turnova, vniká vo(l;i dílem povýšeným krajem pod jíly, dílem se 

 tam tlauí ze zpodníbo pod jílem uloženého kamení a táhne se k středa pískovcové pánve, 

 následujíc smér sv<^ tíže. 



PonJvadž voda dle zákona rovnováhy v trubicích lak vysoko se vynasnaiuje vystou- 

 piti, s jaké výšky byla přišla, jest uprostřed pánve pod jílovou vrstvou, která vodu nepro- 

 pouští, svou vlastní váhou a výškou stlačena, a musila by velkou silou vyrážeti, kdyby se 

 mezi Mšenem a Mladou Boleslavi otvor až pod zpodní jíly vyvrtal. 



Vrtané takové studnice byly v podobných pomurcch již dávno zakládány ve francouzské 

 krajiné Artois, a šlovou dle toho artesské studnice. Nástroj, jehož se k tomu účelu ožívá, 

 jest široký železný nebozez, na železné tyčky nasazený, lak že otvor jim povstalý má 3 

 neb 4 palce v prííméru. Vrazí-li na pevný kámen, nasadí se na tyčky silný osten, jímž 

 se kámen napřed rozmilní a pak leprva provrtá. Aby se vyvrtaný olvor nezasypal, vykládá 

 se v Artoisn dřevřnými troubami, v jiných krajinách kovovými. Prorazi-li se vrstva zdržu- 

 jící vodu, vyrazí pramen často násilné do výšky a stříká jako vodomel, což pochází od 

 plynů nad vodou stlačených, zvláité od kyseliny uhličité; později teče pramen mirné a 

 pokojně z vyvrtaného otvoru a zásobuje své okolí žádoucí kapalinou. 



Že na vysočině mezi Mladou Boleslavi a Mšenem voda z lakových vrtaných studnic 

 \7rážcti může, o tom nás přesvědčuje bezprostředně vrtání, k nalezeni kamenné soli u 

 Zámostí asi hodinu cesty před Mladou Boleslavi naproti Strůnovu vyvedené. Před třicíti 

 lety počala zde totiž jistá společnost na radu druhdy známého saliuisty dvorního raddy 

 Glencka v těchto místech vrtati na kamennou sůl, jelikož podle tehdejší obniezené vědomosti 

 geologické útvar zdejší byl považován co solinosný. Roku 1829 obdržela zmíii&ná společ- 

 nost od císaře Františka I. privilegium , po celých Cechách ložišlě solní a staré prameny 

 vyhledávali. Rokli 1829 bylo v Zámostí vrtání započato, a sice v nadmořské výšce asi 

 1.30 sáhů, neb tak vysoká jest planina mezi Zámostí a Mladou Boleslavi. 



Nejhořejší vrstva 130 střevíců mocná obsahovala pískovec, pak následoval lupek, totiž 

 břidličnalý tvrdý jíl, a pak při hloubce 1735 střevíců vápcnitá opuka. V lednu r. 1831 

 objevila se ve hloubce 266 střevíců voda a t ní prý néco soli (o čemž však pochybuji). 



Hloubka té vody souhlasí skoro s hloubkou Vrulických pramenů, neb odrazíme-li 

 266 střevíců čili 44;j sáhů od 130 sáhů, zbude 85'5 sáhů pro nadmořskou výšku vody, 

 kdežto u Vmtic 91 sáhů obnáší. 



Potům následovalo vápeníte slínovité kamení, pak při hloubce 342 střevíců šedý 

 pevný vápenec, a pak zase bělošedé slínovité kameni. Ve hloubce 750 střevíců, kteráž 

 byla dosažena v letě r. 1832, bylo vápno (totiž vápenná opuka) proraženo, a nyní se oka- 

 zoval modrošedý jíl a při hloubce 850 střevíců stopy sádry. Konečně vyrazila z hloubky 

 938'5 střevíců náhle voda klokotem, a to v takové hojnosti, že potůček od ústí vrtané 

 studnice vylévati se počal. Když jsem před několika lety v těchto místech byl, viděl jsem 

 ten potůček sám; obsahoval voda poněkud nečistou, v níž se železná rez usazovala. Nyní 

 jest prý ta studnice zaházena a voda více nevyráži. Z památného přikladu toho, který 



