— 20< — 



kysličníku horeínatého (Mg O) 059 čáslí, 



„ vápenatého (Ca O) 420 , 



„ drasclnalého a sodnatého . . 7'41 „ 



, lilhnalého (L O) 009 „ 



hygroskopické vody 0-80 „ 



kyseliny uhliíitó (CO,) 2 20 „ 



„ kostiené (PO,) 063 , 



„ křemíkové (Si O,) 4200 „ 



„ litanióné (Ti O,) ) ( Stopy ne- 



kazíku (Fluoru == F) ) ( patrné, 



soiiku (Chloru = Cl) 0-04 částí, 



sirníku železitého (Fe S,) 0-06 „ 



ztráty při pálení 493 „ 



Dělá dohromady 100-16 částí. 

 Hlavni látkou, nejvíce zastoupenou, je ovšem kyselina křemíková, což by ostatně 

 nic zvláštního nebylo , nebof v jiných horninách se nalézá. Tu se musíme množství co 

 do počtu jejího držel, a dle toho se mohou jednotlivé sopečné horniny dosti bezpečné 

 od sebe rozeznávat. U čedičů totiž bývá kyseliny křemíkové ve stu as 40 — 50 částí, 

 u fonolitů (znělcťi), trachytů a melafyrů je ale mnokem více kys. kř., nejvíce ovšem 

 u melafyrů a obsidianů. Dle toho pravidla mnohými zkouškami ztvrzeného je hornina 

 Kunětická bez odporu čerfíč. Tomu svědčí také množství železnatýcli sloučenin, jež u 

 trachytů a fonolitů vždy jen nepatrné bývá. V melafyrů bývá mnoho magnetovce, ty 

 ale máji docela rozdílný vzhled , a kys. kř. as 60 — 70 č. Navzdor zvláštnostem co do 

 barvy a do poměrné tíže musí se tedy zkoušená hornina za čedič prohlásiti, čímž se 

 dalším nejistotám jak doufám konec učinilo. 



Jak velice hornina ta ve své podstatě s čedičem souhlasí, chci jedním příkladem 

 utvrdil. Zkoušel jsem škvárovitý čedič z Vlčí Hory u Cernošina blíže Stříbra, v kterém 

 největší krystaly amfibolu čedičového se nalézají. Obsahujef ve stu částech: 

 kysličníku železitého (Fe, O,) . . . 26 40 částí, 

 , manganatého (MnO) . . 0-74 „ 

 „ horečnatého (Mg O) . . . 022 „ 

 , vápenatého (Ca O). . . . 1096 „ 

 „ hlinitého (AI, Oj) .... 11-80 „ 

 „ draselnatého (K O) . . . 1-34 „ 

 „ sodnatého (Na O) .... 306 „ 



vody 3-30 „ 



kyseliny kostečné (PO,) 0-76 „ 



„ křemíkové (Si O,) . . . . 42-40 „ 

 To dělá dohromady 100-98 části. 

 Známo, že se mohou zásady, které mají podobnou lučebnou formuli, zastupovati 

 ve sloučeninách, a když ty zásady u obou čedičů sečteme, s náramnou shodou se potkáme, 

 která ještě větši jesl. co se týče kys. křemíkové a kostečné. 



Tím myslím podán nevývratný důkaz, že hornina Kunětické hory je čedič. Ten 

 se skládá ze živce sanidinu jaksi odřádného, dále /.amfibolu čedičového a z magnetovce' 



