— 262 — 



Již ve Vratislavi roka i 845 vytknul jsem sobě otázku, jakým spůsobem asi činná 

 jest pozornost našeho umu v oboru sluchu? zdali jako zrak v jednom předmětu se 

 soustřediti dá, anebo jen porůznu chápá, střídavě přecházejíc z jednoho ucha ke druhému. 

 Učinil jsem dva příležite' otvory do dveří, prostrčil dlouhé roury v průměru asi %", 

 opatřil na jedné straně nálevkami z lepenky, na druhé cívkami ke strčení do uší. Pak 

 jsem kázal mluviti ve vedlejším pokoji rázem do obou nálevek. Tím spůsobem odlou- 

 čené hlasy každý pro sebe v příslušném uchu se ozývaly, aniž v jedno splývaly, nýbrž 

 pozornost buď v pravý nebo v levý sluch přestupovala, libovolně tam podlic a chápajíc 

 podanou mluvu. Na té zkoušce se ustanoviv dále jsem nebádal, přesvědčen jsa, že tu 

 soustředění zvláštního nestává. 



Tu samu dobu zhotovil jsem si, podle návodu Wheatstonova, z gnlta perchy rouru 

 polokruhovou se zvláštním otvorem uprostřed, jejíž oba konce do oustí obou uší se 

 vstrčily, i pozoroval jsem, že zvuk zevnější nepřichází prosto od té strany, odkud vůči- 

 hledě vycházel, nýbrž někde shora, od stropu komnaty, i vzav tento znamenitý výjev pouze 

 objektivně chtěl jsem ho použiti k vyložení spůsobu, jakým asi chodby polokruhové 

 v labyrintu sluchovém oučinkují k vyznačení směrů hlasů zevnějších. Hodlal jsem zho- 

 toviti podobný trojpolokruh jako v labiryntu, podobně sestavený, otvory svými do po- 

 spolité dutiny vustujíci, do které pak prosto nebo pomocí roury nasléchaje očekával 

 jsem jakési rozdíly v ohledu směru hlasů a síran, odkud přicházejí. Nevím, z kterých 

 příčin jsem od podobných badání upustil , až vloni ty samé myšlénky se ve mně opět 

 vzbudily a k novému skoumání mě ponoukaly. 



Počal jsem zase podobným spůsobem jako dříve s otvory ve dveřích, dvěma rou- 

 rami z kaučuku , s nálevkami a cévkami do uší. Rozděleni operace do dvou komnat 

 mělo vlastně ten účel, aby zrak zůstal nevědom o místnostech zvuku, což ale prostěji 

 obvázáním anebo zavřením očí dostatečně se docílí, při čemž konečně jsem zůstal. 

 Zatím ještě jiné k celku náležející zkoušky vykonati potřeba se ukázala, o čemž v ná- 

 sledujících řádkách promluvíme. 



První řada •skousek. 



Když obyčejným spůsobem neozbrojenýma ušima nasloucháme na zevnější bližší 

 nebo vzdálenější, od různých stran přicházející zvuky, zúčastřiují se oba sluchy v po- 

 nímáni jich buď stejnou měrou podle střední plochy těla, dolů, ku předu, v zad, aneb 

 ku pravé i levé straně ve směrech polokoulí. Co od pravé strany zaznívá, slyší hlavně 

 ucho pravé, levé pak jen tolik, co se odráží aneb uchýlením do otvoru se dostane, a naopak. 



Směry však paprsků zvukových nepocifuji se tak určitě jako u zraku, kdežto 

 zvláštní pohyblivé, velmi dojeitmé nářadí tomu dopomáhá. Možná že u mnohých zvířat, 

 ohledem na pohyblivost jejich uší, jemnější pocit směrů zvukových se nachází. U slepců 

 arci budou prostorní představy sluchové mnohem určitější než u vidoucích, kdežto zra- 

 kem se roznášejí. Nevím, zdali se slepci v tom ohledu důsledné zkoušky dosavad uči- 

 něny. Učiním je co nejdříve i sdělím v těchto listech. — Dosti o lom, co o přiroze- 

 ném neozbrojeném stavu sluchu říci se dalo. Jinač se věc má, když sluch umělými 

 spůsoby do neobyčejného stavu přivádíme. Sem náleží: 



1. Zatkám jednoho neb obou uší. Sdělím tu následující dost vydatný spůsob. 

 Vzal jsem dvě koule z gutla perchy v průměru asi jednoho palce, ty jsem dobře změk- 



