— 263 — 



Oil v horké vodř, pak silně vtlníi! do loďky a otvoru ucha , dříve navlhi^m nrklíženýtn 

 papírem vyložených. Tím se dokonale vytlačí forma dutiny ušní, a kavalek tak zrobený 

 dobře poslouží k úplnému zatknutí ucha, zvláště když se vrstva papíru utře, aby plochy 

 volněji přiléhaly. Na zevnější straně ti-eba vytvoi-iti vypuklinu na spůsob pupku, ku které 

 by přilnuly kruhy tlaěídka. Tliiřídko se udělá ze silného (asi 1 '/, linie) drátu mosa- 

 zného přiměřené délky (mé hlavě přiměřené tlačidlo požadovalo asi 35 palců při jednom 

 toliko závilku), u velký kruh olinutého, uprostřed na jeden nebo dva závilky (v průměru 

 jednoho palce) zaloreného. rimž pružnost větší síly nabývá. Konce jsou též v kroužky 

 asi '/^-palcové ohnuly, dobře k pupkům přiléhající a lak proti sobě nahnuty, aby smě- 

 rem pravého úhlu na zátky tlaěily. Tak zřízené tlaěídko může se k zatkání jednoho 

 neb obou uší upotřebiti. 



V prvním pi'ípadu jedno rámě toliko k spánku přiléhá, při otevřeném otvoru jednoho 

 ucha. Zajímavé jest tu pozorovali, jak vlastně jedním uchem též jedním směrem slyšíme. 

 Užil jsem k té zkoušce co řehtádka nástroje u fysiků potřebovaného, zvaného inierrupíor 

 (zvláštní to natahovací strojek k přctrhováni galvanického prouděni). Přidrží.š-li řchtadlo 

 blízko k uchu otevřenému a vzdaluješ-li se po jeho straně rovnou éárou (třeba při 

 tom míti o(''i zavi-ené), pojincš vzdalování i pravdivý směr toho zvuku. Pohybuje-li však 

 pomocník bez tvého vědomí řchtařkii v příslušné vzdálenosti kolem tvé hlavy, neuslyšíš 

 nic jiného než prvé, zdá se též, jakoby zvuk přímým směrem od ucha se vzdaloval, 

 aniž by bylo tušení, že kruhem se pohybuje. Rozumí se, že druhé ucho dobře zacpáno 

 býti musí, aby ani zmínky nějakého zvuku nepřijalo. Následující zkouškou potvrdilo se 

 to samé. Dal jsem řehtačku přiěnými ' ěárami provádět na všechny strany nahoru, dolů, 

 vpřed a vzad podle plochy s uchem souběžící. I zde zvuku ubývalo v přiměřeném 

 vzdalování, aniž jsem mohl udávati, leda maně, jakým směrem přibližování nebo vzdalo- 

 vání se stalo; nezbývalo než přijmouti zase směr stranní, na ucho prostopádný. Slyšíme 

 ledy jedním uchem jen jediný směr. Povstala otázka, jakým spůsobem vnímáme i jiné 

 směry? Udpověd dala následující zkou.^ika. Zatknuv ucho pravé i zastřev oči, kázal 

 jsem pomocníku s řehtačkou u vzdálenosti dvou kroků obcházet okolo mne a to boso, 

 aby ho šumot chůze nevyzrazoval. Po každém přijití do prostého směru ucha levého 

 slyšel jsem silněji řehtot nástroje, jenž bez mála zmizel, když se přišlo v směr ucha 

 zalknutého. Dále jsem kázal zastanoviti se libovolně na kterémkoli místě obvodu. Slyše 

 ještě řehtot slabý otáčel jsem se tělem okolo osy, čímž síly chřestu až do úplná přibý- 

 valo, a zase ubývalo, když jsem se dále otáčel. Tím jsem byl v stavu opětně a s jistotou 

 udati stranu, od které řehtot vycházel. Z toho zřejmo, že směry zvuků vnímáme jen 

 tím, že ucho proti nim nastavíme. Protož nedáno člověku ucho kornoutovité , na vše 

 strany pohyblivé, za to však ohebný krk a lehký obrat celého těla na pošvách nohoa 

 skrovných. Jinak to u většině ssavců, kde obrat šíje i těla obtížnější bývá, a sice 

 v poměru jich pohyblivosti. Protož opicím, kotům, kunám dáno ucho skrovnější; také 

 velbloudu a žirafě, nadaným krky dlouhými, pohyblivými. Podobné platí o ptácích, vyjma 

 dravce, jenž prosto vpřed smysly napínají. U nižSích, obojživelníků a ryb, platí asi 

 jiné zásady ponětí té věci. ■■ no.oi nj-ii itovm^t fi«\ ■ í 



2. Zkoušky zacpáním obou uší. Zacpav dobře podobným spůsobem obě uši, po- 

 zoroval jsem následující. Zevnější z^uky , leda silnější a pronikavé, nebylo slyšeti. 

 Z toho jsem vzal přesvědčení, že lebka zvuky vzduchem nesené do vnitrního sluchu dále 



18* 



