_ 5 — 



cukr třtinový neinedleně v cukr liroznový , proCéž 'řndfiou tyto oba dnihy jen prostfe- 

 dcíně do kvaícní se přivésti. 



Vařením s vápnem se cukr třtinový íisti , nebof šfáva rostlinná cukrovitá drži 

 v sobe rozpustnou bílkovinu , která tírnto spňsobein k sražení se přivádí a co pěna od- 

 cbázi; při tom též su tvoři tekutina obsaiiujíci cukr, Jenž se nedá kr)'stalisnvati a na 

 véléini díle co hnědý syrup se prodává. Kronié tubo se z oné tekutiny vyrábějí krystaly 

 cukrové, které, snnsivše se linod s potálku tvořeni se krystalii s cukrem, jenž se kry- 

 slalisovati nedá, hnědý cukr, varný cukr neb lak zvanou nioskovadu (cukrovou mouíku) 

 podávají. Cukr třtinový, byv ještě více poúištěn, krystalisuje zrnatě a nazývá se homolo- 

 vým, kdežto cukr kandisový z povlovně utvořených pravidelných, menších i větších krystalů 

 sestává. Část vápna se s|iojuje s cukrem, a jmenovitě moučka cukrová (nioskováda) jest 

 smíšena s kostanem vápnitým a lepavou látkou, bez pochyby gummi (klejem) škrobovým. 



V medu nacházíme cukr hroznový, pak druh cukru, jenž se nedá krystalisovati, u 

 pak tak zvaný houbový cukr. Tento se nižní od ostatních druhů cukrových tím, že 

 velmi povlovně se kvasí a méně kyslíku má nežli vodíku, kdež tylo dva prvky n ostat- 

 ních druhů cukru v tom samém poměru spojeny se nalézají, jako ve vodě. K těmto 

 druhům cukru so připojuje v medu !)ez pochyby něco kyseliny ndéčué, povstalé z roz- 

 loučeni cukru hroziio\éli(i, a vosk, (lodobající se velmi tukům. 



Nejenom solmi a kyselinami, ale i cukrem a medem šfáv zažívacích přibývá a trávení 

 se napomáhá. Cukrem v trávení jsoucím se dostává do šfávy žaludeční látka, která při^r 

 spívá k rozpouštění potravy. Nebof slinou už počíná cukr se proměňovali v kyselinu mléčnou, 

 která na ten samý spůsob, jako kyselina solná šfávy žaludeční, na potravu účinkuje. 



Pročež také cukr nniohem lepši jesl, nežli obyčejná domněnka o něm. Od té doby, 

 co se poznalo složení mléka, měl se vlastně cukr sprostit pomluvy, která od století na 

 něm lpí. Pomluva vždy po sobě něco zanechává, á ještě posud jest u lidu domnění, 

 že cukrem se zuby kazí, tak všeobecně rozšířeno, jakoby mělo býti poznání, které nám 

 opačné svědectví zkušenosti a vědy podává. Čiře bílé jsou zuby mouřenínů v západo- 

 indických osadách, a co dokazuje celé pokolení vyznačující se hojným požíváním cukru, 

 to nám dosvědčují příkladové mnohých jednotníků. Kostan vápnitý jest hlavní látkou 

 kostí a zubů , ale teprv u dospělých , a přibývání kostanu vápnitého jesl hlavním dílem 

 vývinu , jaký dětskiJ kosti podstoupiti musí. Kyselina mléčná rozpouští kostan vápnitý 

 v naší potravě se nalézající , a jelikož cukr prostředečně toto rozpouštění podporuje, 

 usnadňuje tím samým dodávání kostanu vápnitého'"zubům. Snad nikdo proti tomu nena- 

 mílne, že cukr ve vykotlcném zubu bolest působí; jako cukr, dráždí sto jiných věci nerv 

 zubní obnažený. Kdož by v pravdě věřil, že zdravému škodí, co nemocnému bolesti působí? 



Pročež sejměme klatbu, klerá na cukru u dětí vězí. Zubům neškodí docela, ano 

 spíše je potřebným vápnem zaopatřuje. Žaludku přivádí užitek, jelikož jsa mírně požíván 

 tvoří kyselinu mléčnou. Střežme se cukrového zaobaleného do jedovatých, škodlix-ých po- 

 haněných papírků, a neberme dětem jich rozkoš a potěšení, a vánočnímu stromku jeho %T)adu. 



Koření. 



Pod jménem kořeni chci zahrnouti hořčici a fimrn, pepř obyčejný a španělský 

 (uherský, turecký, paprika), skořici a hřebíček, muškátový ořech, caniíii a šafrán. 



