— 9 — 



a hojné vody — věc, která k utvoření běsnosti nepostačuje, jelikož tato zachvacuje též psy 

 nikdy bez vody nejsoucí, kdežto naopak ony ne íaslřji napadá, ktei^í nouzi na vodu 

 trpí. Mnozí se domnívají, že prudce rozdrážděný a neukojený pud pohlavní, jenž tam, 

 kde v pomřru ke psům skrovný poíet čubek se druží, až k vzteklosti se dovršuje, hlav- 

 ním původem vypuknuli běsnosti jest, při íemž však si pomysliti musíme, že duševní 

 rozdráždénost a rozhoříenost, s jakou psi samci po sobě chňapají, zde co důležitý fak- 

 tor platí. Žádná ale z uvedených příčin, dle posavadních zkušenostf, o sobě za jediný 

 původ této choroby sloužiti nemůže, nýbrž hojnější \7vinování se běsnosti stojí v po- 

 měru se stupněm ochoCilosti a rozmazlenosli psa, jenž dle své povahy šelmou jsa musí 

 se říditi okolnostmi přirozenosti své opačnými. 



Ale i uvážení těchto zavilejších poměrů nepostačuje k >7jádření epizootického 

 objeveni se běsnosti; nebof už od starodávna a zvláště za novější doby se pozorovaly 

 roky, v nichž běsnost na spůsob nákazy a to přes další krajiny rozšířena se objevila, 

 lak jmenovité r. 1852 a 1853 panovala ve větším dílu severního Německa a Francouzska. 

 Ve Vídni takové nákazy panovaly r. 1815 a 1838 — 1841. Jelikož meteorologický ráz 

 těchto roků byl velmi rozličný, musíme se utéci k zvláštní miasmatické , až posud blíže 

 nepoznané povaze vzdušního oboru co příčině, která v stavu jest u psů, od přírody aneb 

 následkem přestálých nemocí citlivějších a kousavějších, běsnost uvoditi. 



Jak mile se choroba vyvine, hned v prvních začátcích se utvoří nákailinina (con- 

 ta^ium), která se až k ukončení choroby pořád více vyvinuje, ano i po smrti zwete 

 účinkuje a na člověka , ssavce a ptactvo domácí přenesena býti může. Jest hutná , lpí 

 na slině a pěně ústní, nachází se v krvi a bývá -kousnutím vzteklých zvířat, nejenom 

 psů, ale i jiných následkem kousnutí vzteklých zvířat, i v druhém pokolťní přenesena. 

 Nebývá však každý jednotnik, do něhož nákažlivina byla přcne.icna. běsností zachvácen, 

 čehož rozličné okolnosti příčinou bývají; ku př. pokrytí těla vlnou, hustou srstí, šaty 

 a t. d. , na čemž při kousnutí nákažlivina uvízne , větší neb menší hojno.sl nervů pora- 

 něné části, značnější neb skrovnější krvácení raněného mísla , čímž nákažlivina se 

 oplákne, konečně i ta okolnost, zdali častějším, rychle po sobě následujícím kousáním 

 slina vzteklého zvířete se zubů se setřela čili nic. Pozorováni, že v mnohých pádech 

 i do rány přišlá slina vzteklého psa nákazu ncspůsobila, kdežto jindy i nejmenší uškrábnutí 

 kůže ku přijmutí nákažliviny dostačovalo a nemoc vypukla, dokazuje, že mocnost nákaž- 

 liviny jest rozličná. Nejsnadněji se ujme u zvířat z psílio plemena, pak n koček, líže 

 už u prasat a býložilcň. nejtíže však u člověka. Rány spůsobené pokonsáním zahojí se 

 obyčejně v brzku a pokousána zvířata jsou po rozličně dlouhou dobn úplně zdravá. 

 Tálo doba vtěleni se jedu (Incubationszeit) , totiž čas od okamžení stalého se poranění 

 až k výbuchu prvních příznaků chorobných, rozličně dlouho lr^■á . a nákažlivina jesl 

 jako skrytá; ve mnohých pádech se pozoruje větší citlivost v šrámu, a oblizováni a 

 škrabání jest prvním zjevem stávajícího se vsáknutí nákažliviny. í'' psů vypukla vztek- 

 lina obyčejně v fi — 7 týdnech po nakažení, ačkoliv se pozorovalo došli pádů, že někdy 

 teprva za několik měsíců , jindy zase v několika dnech vypukla ; « koňů se dostavuje 

 od 3 dní až k 14 týdnům; u dobytka hocěiiho mezi 9 a 50 dny a přes to ještě, u 

 otci a koz od několika dnň až do několika měsíců. « prasat mezi O dny až několika 

 měsíci, jak se praví, též za několik let. 



