— 16 — 



zdravých se odloučiti. Mléko zvířat od podezřelých psů pokousaných může se, dokud zdráva 

 jsou, potřebovali, ano i požívání masa takových zvířat, jen když místa pokousána se 

 V7řezají, nemůže se důvodně zapovídati, dokud žádné chorobné příznaky na nich se 

 nepozorovaly. 



Když však běsnost úplné vypukne , musí se požívání mléka a masa bezvýminef né 

 zakázali. Zdechliny vzteklých aneb jen pro podezřelost zabitých zvířat musí se i s kůžemi, 

 křížovými řezy nepoužitelnými učiněnými , hluboko zakopati, všecky věci , které s nimi 

 v stýínosli aneb od nich poskvrněny byly, buď zničiti aneb co nejbedlivěji očistiti; sláma, 

 dřevěné náčiní, provazy, přikrývadla a t. d. se musejí spáliti; železné věci, jako klece, 

 řetězy, kruhy musejí se vypáliti; kožené, ještě nespotřebované náčiní, řemeny, popruhy, 

 luhem vymyti , podlahy vyvrci, dřevěná prkna luhem vyčistiti a ohoblovati , stěny chlévů 

 oškrabati a čerstvě obíliti. 



c} Když užitečná domácí zvířata od vzteklých byla pokousána a nesvolí-li se v jich 

 nemedlcné usmrcení, musejí se na celém těle bedlivě prohlédati, aby se všecka pokou- 

 sána místa jistě vyšetřila. Povrchní hmožděniny pálí se žehadlem, čerstvé ještě rány se 

 vymývají vlažnou vodou, aby se krvácení, jímž se nákažli\ina může spláknouti, udrželo 

 v proudu, ku kterémuž cíli se mohou při skrovném krvácení neb už zacelené ráně vřezy 

 udělati, ano i okolí se může vyřezali. Kdyby se na uších neb na konci ohonu pozoro- 

 vala pokousána místa, mohou se úplně uříznouti. Napolom se musí rána vždycky leptati, 

 nejlépe sehnanou rozpušlěninou Icptavého drasla aneb sehnanými kyselinami minerálními, 

 pak se musí hnisání, nejlépe práškem z májek, digestivní mastí s červeným praecipitátem, 

 pryšcem a t. d. spůsobiti. Uvnitř se nejčastěji dávají májky (kantharidy, španělské 

 mušky), a však s velmi pochybným výsledkem. 



DROBNOSTI 



Pohřbeni za živa. 



K objasnění domnělých důkazů o pohřbení za živa, které nejvíce se zakládaly na 

 hlasech z hrobů zaznívajících, hlasitém volání, a na změněné poloze mrtvol ve vyhra- 

 baných rakvích, musí nám sloužili za vůdce pan Devergie, lékař u Pařížské raorguy, 

 kde se nalezené neznámé mrtvoly po několik dni na odiv staví, nežli se pohřbi. De- 

 tergie, jenž ustavičně veliký počet mrtvol v rozličné době po smrti pozorovati musí, 

 znamenal, že z ostatních změn v mrtvole hnilím spůsobených ryrinorúni plynu uvnitř 

 mrtvoly lak silné jest, že nejenom tělo nabubří, ale nejrozličnější proměny polohy jednot- 

 ných údů, stočení a skroucení tahů obličejových, ano i pohyby celého těla se přiházejí 

 v ten spůsob, že mrtvoly s lavic, na nichž pod sklem vestavěny byvše nebyly přivázány, 

 spadaly, se obracely a I. d. V tomto úsla%u se skutečně už často přihodilo, že lidé 

 plni strachu k dohližileli přikvapili, ohlašujíce mu, že ta neb ona mrtvola jest ještě živa, 

 jelikož pohybuje rukou neb nohou, klade se na stranu a 1. d. Vyvinutí plynů jest 

 někdy lak silné, že nabubřelá kůže praská a plyn ze shnilé ki-ve se tvořící s hlasitým 

 třeskotem vybuchuje. Zdali nemůže rozehřátá a ročilená obraznost lidí pověrčivých ta- 

 kový třeskot za volání neb klepání v pohrobené rakvi držeti, zvláště nalezlo-U se, že 

 vyhrabaná rakev následkem silného vyvinutí plynů se rozpadla, poloha mrtvoly se změ- 

 nila a kůže že byla nnsty rozpraskána? Tu také si utvoří lehká mysl člověčí snadno 

 rozličné bajky z těchto , neomylných" údajů, že nešťastný pochovanec za živa v nej- 

 větším zoufalství s nadlid.skou silou rakev rozpáčil, v hrobě se válel, o pomoc volal, 

 ano i ve svém vlastním mase zuřil a sápal. Tato bajka o pohřbení za živa, která se 

 nedala ješli niLdy podstatně dokázati, už mnoho lidí polekala a postrašila, tak že ne- 

 můžeme dost často zprvu uvedené údaje obecenstvu na paměf přiváděli, abychom tento 

 předsudek při nynějším spúsobu pohřbení, kdež mrtvola dle zákona teprva za dvakrát 

 čtyryadvacet hodin se pochovává, docela nedůvodný vv-pudili a vj-plenili, ačkoliv posud 

 velmi často od nesvědomitých a lehkověrných novinářů rozšiřováním nových úžasných 

 bajek, které však nikdy se odůvodnili a dokázati nedají, podporován bývá. 



Sesiavil: Dr. Josef Podlipský. 



Tukem Antonína Renna v Praze, 1859. 



