— 28 — 



4. v nové utvořených dutinách, vodnatost měchová (hydrops saccatus) a bou- 

 bele (liydalidy). 



Příčiny vodnalosti. Vodnatost jest bud následkem místní vady aneb pochází z co- 

 dnaté potahy krve. Vždy se pozoruje vřtší výzev a menší vyslřebání. 



1. Nashromážděni krve a obleněný oběh krve « roišiřených kořenech íil. 

 Tato přcpiněnost žilek se stává: 



oj mechanickou povolně se tvořící překážkou v oběhu krve, k. pr. v zúžení, 

 zacpání a stištění (compressio) žil ; v chorobách tepen, srdce a plic, jmenovitě v těsnosti 

 otvoru žitního levého v srdci a jeho nedostatcínosti, v nápuše plic (emphysema) a roz- 

 šíi^ení průdušek plícních, kteréžto vady průtok krve v těchto ústrojích zal raňují. čím 

 bližší sídlo překážky středu oběhu krevního, tím rozsáhlejší vodnatost; čím vodnatější 

 krev a čím větší množství krve, tím vodnatější výzev. Pročež jest v rozsáhlé vodnatosti 

 krev velmi tmavá a řídká, a z toho pochází všeobecná zsinalost kůže. 



b) Seslabenuu pudící moci, následkem zmenšené stažnosti srdce, tepen a vláseč- 

 nic se nashromáždiije krev v menších žilkách, vyskytuje se zástava venosní (tmavomo- 

 dré krve) a tvoří se výzevy vodní, jako n. př, v exsudatech osrdce (pericarditis), v znač- 

 ném rozšíření srdce a ztučnělosti neb kterékoliv zrudnosti srdce; v obrně nervů jaké- 

 hokoliv ústroje, v ztuhlosti (rigiditas) a v zúžení tepen. 



c) Obrnovitým rosšiřením cév jakož i trvalým roztažením kořenů žilnich spo- 

 jeným u větší rozsáhlosti se ztenčením jích stěn. 



2. Vodokrevnosí, která jest prvotní neb druhotná. 



3. Fřekažené střebáni zdá se zvláště ve vodnatosti syrovatečných měchů býti nej- 

 hlavnější příčinou této choroby; toto porušení střebavosti pochází zase ze zplštění syro- 

 vatečných blán následkem počasných zánětů neb rakovitých a tuberkulovitých ssedlin. 



Následky vodnatosti. Jelikož voda jen špatným rozpušfovadlem organických částí 

 těla jest, za to však velmi snadno do nich, zvlášť když jich složení kypré a bufíkovité 

 bývá, se vsákne : může delší čas v těle potrvati, aniž by na sousedící části zle účinko- 

 vala, kromě nepatrným tlakem, nanejvýše zkypřením a zblednutím. Jen když se více 

 bílkoviny do vody připojí, moc rozpušfovací vody se zvětší. Nčco jiného však nastává, 

 když vody přibývá : tu se poloha, zábyv ano i dužnění sousedních částí mění, a z toho 

 pochází, že vodnatost bývá zvláště následkem porušených'"pochodň oddýchání smrtícím pří- 

 znakem rozličných chorob. Tato zlá případnost se zažasté lékařem přirychlí, jenž by pou- 

 štěním žilou a uskrovněním potravy krev před časem zvodnatil, což se posud stává v cho- 

 robách srdce a v kalokrevnostech měnících se ve vodo kre vnos t. 



Obyčejně s vodnatosti končící choroby jsou následující: 



1. Vodnatý otok se zsinalosti obUčeje a pysků, s městkami, špinavě zamodralou 

 napnutou kůží a rozsáhlými tmavými fleky mrtvolními, bére původ z překaženého oběhu 

 krve v srdci a plících. 



3. Vodnatost zvláště dolejší poloviny těla s kůží suchou, špinavě žlutonahnědlou, 

 blatobarvou s velkým hubenstvím poukazuje na rakovitou kalokrevnost. 



3. Vodnatost nejvíce jen dolejších končin, kotníků, začasté jen jedné končiny s 6e«- 

 leskou, suchou, křidovatou kůží, s převelkým hubenstvím a rozmanitými nerovnostmi 

 a nepravidelnostmi hrudi bývá u tuberkulovitých. 



4. Vodnatost zviášt dolejších končin, ale i hořejších a jmenovitě na hřebenu dlani, 



