-Si- 

 byly ozdobeny, inusítiic vědMi, xo pochází Farncský Herkules, Farneský býk, ohromné 

 vany z Piazzy Karnese a skvostné podlahy v hořejším patru Latcranu z láziu' Caracallo- 

 vých, podivnliudný Laokoon z lázní Tilových, a že oba dva kolossové blíženců na Monte 

 Cavallo u vchodu lázní Constíinlinových stálí. Mnohé sloupy, jimž se co ozdobám no- 

 vějších budov římských obdivujeme, jsou poslední zbytkové nádherného sloupoví uvnitř 

 těchto lázní, a ještě nyní s úžasem hledíme na vany lázeňské, které v římských muse- 

 jích se staví na odiv. 



Voda do všech těch lázní vedla se několik mil dlouhým sloupovím ve velkých a či- 

 stých pramenech do Híma, a ještě za našich dnfi poznáváme v zříceninách býTalon veli- 

 kolepost těchto nádherných staveb. Ze čtrnácti lakových vodovodů zbývají jen dva, totiž : 

 Aqua Trajana » A(|ua Viríjo Afírippy, nynější krásná Fontána Treví, a předce se počítá 

 ftim k velměstům nejhojněji vodou opali-eným. Kdekoliv se hojné zřídlo nalezlo, bedlivé 

 se ohradilo a voda se zprvu vedla do obšírné pánvice, v níž se náplav a všeliká ne- 

 čistota usadila, nežli se voda po vodovodech do Kínia spouštěla ; z těchto se po rourách 

 bud do kašen městských neb do lázní, neb i do jednotných domíi rozšii-ovala. 



Obyčejné zařízení lázní Agrippových, jichž počet ze 170 až asi na 1000 vzrostl 

 a v nichž se koupele všeho druhu připravovaly, bylo následující. Z více neb méně pro- 

 stranných piedsíní, sloupoi°adí pi-išlo se do větší komnaty, svlékárny (apodyterium seu 

 fri^idariuni), u jejíchž stěn lavice byly postaveny k uložení obleku, odtud se konpající 

 bud nazí neb v široké pláště lázeiiskě zahalení obyčejně brali do komnat zahřívaných 

 (topidaríum s. calidarium). Z tohoto tepidarium se šlo buďto hned do teplé lázně (solium 

 calidum), aneb sloužila tato a následující komnata, podobné předpokojům našich ruských 

 lázni, k povolnému uvykání na teplým vzduchem naplněnou parnicí ( sudatorium) ; z této 

 se odebral konpající buif bezprosti'edně do studené lázně (solium Irigidum) , nebo se 

 dal studenou vodou polévati. Teplé lázně a komnaty se ohřívaly ze společné záhřevny, 

 která obyčejně uprostřed stavení byla, aby mužským i ženským lázním stejně sloužiti 

 mohla. Pomocí trojích na sobě stojících kotlň v záhřevně chovala se horká, vlažná a 

 studená voda, z poslední se braly sti-íkavé a kropivé lázně. 



Lázeňské pánvice neb vany, jsouce do píidy vypuštěny, stály pod okny, a délka jejich 

 obnášela o třetinu více než šířka ; mezi stěnou a zábradlím nebyla obyčejně šířka 

 vetší šesti stop, z nichž na nejdolejší stupeň a sedadlo dvě stopy přišly ; kromě sedadla 

 byl ještě jeden stupeň k opírání se nohou, a kol koletn galerie. Pod vanou bylo kle- 

 nuli, které též ze záhřevny se topilo. Visutá podlaha zahřívaných koumat lázebních se 

 podpírala o pilíře z cihel zbudované nad klenutými kamny. V okolních komnatách se 

 cvičili gymnasistové, aneb sloužící lazebuí kartáčovali a potírali houbami neb vlněnými 

 rouškami lázeňské hosti, jejichž tělo se napolom ve zvláštní světnici, elaeothesium zvané, 

 mastěmi, oleji a blahovonnými vodičkami potíralo a napouštělo, načež se koupající v te- 

 pidarium ve vlažném vzduchu na odpočinutí odebral. 



Původně byly lázně pospolité, v pozdějších dobách však v obou křídlech budoVý 

 jednostejné rozděleny a pro oboje pohlaví rozrůzněny. 



V lázních privátníkft panovala neméně ozdobná a skvostná úprava ; i byly se zim- 

 ními komnatami na severozápadní straně domu umístěny, a sloužily též za přijímárny pro 

 bližší známé a přátele. 



Navštěvovotelé zřídel minerálních se skládali nejprve z nemocných, trpících na ža- 

 ludek a sti-eva, pakostnici a těm podobné choroby, které z velkého labužnictví a ohromné 

 prostopášnosti svůj původ braly. Mudrc Senera řekl trefně o chorobách lidí povýšených 

 a bohatých: „Chceš-lí počet chorob věděti, sčítej kuchaře." '" 



Lahužnictví se povlovně uvádělo v úplně vědeckou soustavu, tak že nejenom zS 

 všech zemí a moři nesčíslné lahůdky za ohromné sumy peněz se snášely, ale všemožné 

 snaženi bylo, nejumělejším spůsobem tyto lahůdky zešlcchtiti. Mohl by se od Ilorace tak 

 mistrně líčený břichopásek Calius za karikaturu pokládali, kdyby nebyli řínišlí spisova- 

 telé pozdější doby s největší péčí proskoumali a zaznamenali, kdo to neb ono jídlo vy- 

 nalezl neb zcšlechtil. Hádali se o to, zdab konsul Scipio Melelius nebo M. Sejus důle- 

 žitý vynález učinil, medem husi játra ještě tučnějšími učiniti nežli jinými prostředky, a 

 ještě po téměř stu let se vědělo určitě, že Messalinus Colla byl první, jenž husí nohy 

 s kohoutími hřebinky přivedl na tabuli. Cornclius Ncpos, jehož jsme ve svém mládí 

 na gymnasiích poznali co suchopai-ného životopisce, byl bricbopúskůin tehdejších časů 



