— 41 — 



a patticnich zaslav obřím kre%Tiího v plících fvc vadách srdce, v znidnoslech kostí 

 hrudních , v stlačení plic, v chorobách velkých cev, mozku a míchy, u veliké slabosti) 

 a pak ve všeobecné vodnalelnosti. Tekutina syrovaleíná se nachází nejenom v niezi- 

 buněi^néin pletivu, nýbrž i v stěnách a dutinách jednotných bunřk plicních a vylévá se 

 odtud do větších průdušniček (bronchi) a do průdušnice (trachea). Plíce jsou v chro- 

 nickém oedemu vybledlé, špinavě neb nazelenale šedivé, bezkrvé, hutnější a houžev- 

 néjší, pH tlaku jamku podržující, snadněji rozlrhntelné, ncoduixdé, těžší a nepraskavé. 

 Z plochy scíné se vypryšfuje bezbarvá, našedivělá neb nažloutle zelená, nepěnivá voda. 

 Y mrtvole jsou zadní a svislé části plic vodou nejvíce naplněny. Obyěejně jsou obě 

 ki-ídla plic oedemem zachvácena, a v pohrudnicí se nalézá též vodnatá tekutina. 



3. Ocdemy jater, sleziny a ledvin i druhých dužnatých ústrojů nejsou tak řídké, 

 a zvláště povstávají následkem mechanických zástav krve, ale nejsou u zachování těla 

 tak dflležité. 



4. Oedem blan. Blány jsou mnohem hojněji sídlem vsáknutí syrovalcčné tekutiny, 

 která jest plodem zánětu, nežli ěiré vodnatosti. Ovšem se může též následkem mecha- 

 nické a passivní zástavy krevní (v obrně nervů, tlaku na cévy, v chorobách cévních 

 stěn) v blánách voda nashromážditi. Též se zúčastňují ve všeobecné vodnatclnosti. 



a) Ve vodnatosti kAie a prílczící hunkoviny jest i poblizká svalovina vodnatá, 

 tuk scvrkuje se v zatvrdlá, začervenalá jadérka aneb docela mizí a proměňuje se v tu- 

 kově rosolovitou a konečně úplně syrovatečnou tekutinu. Kůže se stává bezkrvou, roso- 

 lovité nakypřenou a častěji zvredovatí; nervy v ní se ztení, zvadnou a jsou jako promočeny. 



b) Oedemem slitnice vybledne a rosolovitě změkne, až i bývá docela prosáklá a 

 pK nejmenším tlaku rozplývavá. 



c) Oedem vnilřmcli blan mozkových. V akutním oedemu jest pavučnice a omo- 

 zečnice naduřelá a snadně roztrhatelná , chudokrevná, a mezí nimi se nachází hojné 

 množství bezbarvé, jasné syrovatečné tekutiny. V chronickém oedemu jsou blány nejvíce 

 jen místy zhrublé, velmi houževné, neprůhledné, bilé a mnohými Pacchionskými žlázkamí 

 poseté, větší žíly roztažené, rozmanitě zavité, velmi tuhé ale chudokrevné; vlasečnice 

 bezkrvé, a mezi pavučnici a omozečnicí jest mnoho bezbarvé neb bledozelenavé syro- 

 vatečné tekutiny. 



5. Oedem staloviny, při čemž vodnatý sval jest bledý, snadno roztrhalelný, na- 

 žloutlou neb bezbarvou vodou prosáklý neb zténěný , zkypřený , promočený , špinavě 

 šedivý neb našedivěle hnědý, vyskytuje se co akutní v pobiízku zánčtných ohnisk, a co 

 chronický ve všeobecné vodnatclnosti aneb ve vodnatosti příležícich částí. — 



6. Oedem kosit se vyskytuje dle Engla ve všeobecné dlouho trvající vodnatosti, 

 jako v atrofii kostí ze zánětu původ beroucí neb po obrnách údů, zvláště v dlouhých 

 trubicových kostech. Kost vodualá jest drolivá, bezkrvá, dutina morková jest rozšířena 

 a na místě krevnatého hutného morku nalézáme něco málo mnohem vody napitých 

 bezkrvých krušečků tukových. 



C. rodnalosli bludné. 



Tyto vodnatosti se zakládají na stoku čiře vodnaté neb hlenovité a bílkovité teku- 

 tiny v otevřených dutinách sliznicemí potažených, jichž východy bud značně zúženy neb 

 docela zavřeny jsou. Následkem trvalého vyměšování se dutina značně rozprostraiiuje 



