— 47 — 



Jako v kníitanecli škrol), tak pFcvIiidá v innnillích a ořcchúcli olej, skláflající se 

 z olejoviny a mari;ariiiii. Jen aby se ívyku vyhovMo. iiváilíiiu' zde iniindle, oiocliy u kaštany, 

 kliTi;, držíce v sobi- velmi málo vody, spisic k živným iiokriiiiim pHpoitěny hýli mají. 



Zralost a sladkost, kyselost a nczralost json ii lidu slova jednoslejnélio významu. 

 VSak nepraví', když se ky.selost od hojnosti kyseliny odvádí; velmi éaslo v zralém ovoei 

 kyseliny pj-ibude. Cukr však, jehož u mnohem vět.ši míře piibývalo, zmirňuje v zralém 

 uvyei kyselinu, která v nezralém, byf v sebe menším množství, nad cukr vyniká. 



V zralém ovoci jest kyselina cukrem jako zaobalena, jako ve vařeném rosolem 

 (linspeninou). Nebof huspcnitui syrového ovoce zasluhuje teprv toho jména po vaiení; 

 tiniž ovšem se i nová kyselina, tak zvaná peklinova (linspeninová), tvoří. Však tato ve 

 spů.sobě slizovélu) rosolu otupuje druhé kyseliny. Pročež vařené ovoce aneb v cukru 

 utvoiená buspenina ovocní méně škodí než syrové ovoce v chorobách, když jest se báti 

 kyselin a s nimi spojených solí, které by vnitřní plochu roury zažívací dráždily. 



Bílkovinu rozpoušlějíce ochlazují jablka a jahody, ti-ešné a švestky, meruňky a 

 broskve, melouny » okurky a všecky těm podobné plody naši krev. O něco málo zá- 

 živnéjší než zeleniny, méně záživné než brambory vynikají tím, že krev tukem nepře- 

 plhuji jako poslední. ÍJidší krev koluje živě žilami obyvatelů jihomořských, a jak 

 Korster praví, „v oněch požehnaných zemích, které byly kolébkou mladého pokolení lid- 

 ského, kde nebyvší ještě odsouzeno k porobě požívalo práv lidí ve volnosti narozených 

 a nemuselo ve znoji a v unavení štěstí své bytosti tuze draho zaplatili." 



Brambory a byliny řepovité. 



Aékoli v pospolitém žití brambory a byliny řepovité se zelinami v jednostejný řád 

 se slaví, nesmíme předce zapomeuonti, že tylo bulvy a kořeny co do hutných částí 

 znamenitě zeleniny předčí. Nebol průměrně nejsou na vodu o mnoho bohatší nežli 

 všeliký druh masa. 



Můžeme-liž pak brambory a byliny i"epovité co do záživnosti porovnávali s masem ? 

 Nikoliv, a luf se zřejmě ukazuje, jak důležito jest, poměr, v jakém jednotné skupení 

 lálek potravních v pevných částech se nachází, se smíšením krve srovnávati, když se 

 jedná o zevrubné vyšetření záživnosti jakési potravní látky. Tnf shledáváme, že v bram- 

 borech, v bílé, žluté a červené řípě, v nu-kvi, v skorzonerách (hadí mord, kozelec) a 

 artičokách (Cynara scolymus), v česneku a celeru, v ošlejchu a cibuli, v řetkvičce a 

 řetkvi tukolvorci bílkovinu léměř tak přemáhají, jak by tato směs nuisela překonávati, 

 aby před tím vytknuté kořínky mohly snnšení krve v pravidelném stavu udržeti. Ačko- 

 liv rozpustitelná bílkovina zhusta sotva jednu setinu a jen velmi zřídka dvě setiny váhy 

 obnáší, drží se tukolvorci mezi pětinou a čtvrtinou. 



V jednotných kořenech a bulvách jest druh lukotvorců velmi rozličný. Buňkovina 

 a gimnni škrobové ovšem ve všech se nacházejí, kdežto v bramborech škrob převládá, 

 mrkev zase a červená řepa, skorzonery a arličuky cukrem oplývají. 



Bílá řepa a tyto na cukr bohaté kořeny drží v sobě nové spojení, skládající se 

 z uhlíku, vodíku a kyslíku, které v poměru k vodíku více kyslíku obsahuje nežli tuko- 

 lvorci. Poněvadž lato látka v nezralých plodech stěny buněk tuž.šími činí (zdužriuje), 

 nřfflýrá se plodním stržném. Vai-ením se proměňuje v kyselinu rosolovitou, která se 

 pektinovou zove, poněvadž se však tato našimi zažívacími .šťávami nepřetvořujc v cukr, 

 ani uměleckými prostředky, nemůžeme ani jí ani stržeň plodní k lukotvorcům pl-ipo£ísti. 



Tuku se nalezlo něco málo v bramborech a mrkvi, a kromě lukn též něco vosku 

 Úe vystopovalo v artičokách. Zemsk(í mandle (šáchor jedlý, Cypcrus esculentus) obsa- 

 hují též kromě velkého množství škrobu znamenitou hojnost tučného oleje. 



Perná chuť. která ošlejchu a česneku, řeikvičkám a křenu, cibuli a petrželi přísluší, 

 pochází od zvláštních těkavých ólejfl, neboť tito olejové o sobě dobyti úplné vynikají 

 prudkou ostrou vůní a pernou chutí kořenů samých. Olej česnekový, všecky ostatní oleje 

 pronikavou vůní a chutí předčicí, skládá se z uhlíku, vodíku a síry. 



