— 55 — 



siileUal, že neštovice časem epidemicky pnnuji a na to pak zase Iřeba pros delší čas 

 se nevyskylují; pozoroval též, že jednou mírnéji, jindy zase záhubnéji se jeví. Konečně 

 musel Rhazes též pozorovati, že neštovice při vypuknuli v rozličných i sebe vzdáleněj- 

 ších rodinách oběti požádají, a možná žu by Rhaies léí uznal, že když v jedné rodině 

 jeden úd rodiny oueniocní, že i v té samé rodině ní-koiik ještě údů neštovicemi za- 

 chváceno býti může, ano i musí; kdežto tížeji lze vyjádřiti, proč všickni se nerozstůní, 

 jelikož v lěch samých poměrech žijí jako první úd rodiny. 



Ano kdybychom mohli vypátrali, proč právě první úd rodiny se rozstonal, proč 

 iObyčcjně všickni se nerozstůní : mnohem snadněji bychom si mohli vysvětliti, jak se pro- 

 střední onemocnění přihodilo. Kdybychom v kterékoliv epidemii, jako: v neštovicích, 

 spále, tyfu, horečce omladnic, choleře a t. d. věděli, jakým spůsobem prvni onemocnění 

 se děje, proč se všickni nerozstonají, a jak jest možné, že každá epidemie konečně 

 přestati musí : nebyly by bludné thcoric o kontagium, miasmách a tak nazvané nákaze 

 snad ani povstaly aneb už dávno přestaly; nebof tyto theorie jsou výjevem úplné nezná- 

 mosti běhu a rozšiřování epidemických chorob. 



V svém díle o choleře ') jsem o těchto poměrech a okolnostech své zdání pronesl. 

 Posud jsou dvě choroby známé, které se očkováním z jedné osoby na druhou přenésti 

 dají, neštovice a přijice (čema, syphilis), kteréžto přenášení bych já za příčinu jich 

 ustavičného panování držel. A přcdce i v tomto ohledu se neštovice různí od čemy. 

 Neštovice povstávají a rozšiřují se nám neznámým spůsobem jako druhé epidemie: jako 

 spála, tyfus, cholera a 1. d.; neštovice se dají očkovací jehlou přenésti s těla na tělo, 

 a neštovice konečně mohou vdýcháním prchavého obsahu puchýřů na sliznici dychadel 

 očkovány býti. Poslední okolnost se zakládá na pozorování, že neštovice teprv počínají- 

 cím vysycháním svou nákažiívost ukazují, že lakoví nemocní za té doby zvláštním zápa- 

 chem se vyznačují, že vzduch touto prchavou látkou neštovičnou přeplněný může býti 

 roznesen, jak to zvlášf patrně dokazuje pozorování učiněné na oddělení pro kožní choroby 

 p. prof. Hebry ve Vídni, kde vždy pokoje, za pokojenu naplněnými nemocnými na nešto- 

 vice dle směru lékařské návštěvy ležící, od neštovic nejvíce trpěly. V tomto smyslu 

 držím nákažiívost kterékoliv choroby za jednostejnou, s dokázanou možnosti vočkování, 

 a kde očkování jest záhadné, nemůže o nákaze býti ani řeči, tu nám též zůstává spůsob 

 rozšiřování se lakových chorob lak dlouho neznámým, dokud se nedovíme, jak první 

 onemocnění povstalo, proč se nerozstonali všickni, kteří s nemocným se setkali, proč 

 obyčejně epidemie přestává, kde by člověk .nejméně se toho domýšlel, když ku př. od 

 rozličných důrazných prostředků proti rozšíření epidemie čelícím se opouštěti počalo. 



Učení o tak zvané kontogiosní nákaze chorob už nadělalo, jako každé bludné zdání 

 o důležité věci, dosti neštěstí, a co omyl nemohlo nikdy něčeho prospěšného býti půvo- 

 dem. Jelikož se dle mého proskoumaného zkušení neštovice dvojím spůsobem roz- 

 šiřují: epidemicky a očkovúnim, a jelikož očkování se může díti vdechováním, vyplývá 

 samo sebou, že v daných (konkrétních) pádech nezřídka za neurčité se ponechati musí, 

 zdali onemocnění jednotné obyčejným epidemickým spůsobem, při čemž stýkání se nemoc- 

 ných beze všeho vplyvu na zdravé jest, aneb očkováním se dělo. 



Konečně jen múnochodem chci podotknouti, že posnd nemůžeme o dýchání osob 



') J. Hamerník. Cholera epidemica. Prag 1850. 



