— 61 — 



tvoření žluči, aásledujici mizení buněk tukových, zmíruřn('. tepla se vyvinování, a snad 

 i následkem uskroviičiié činnosti oddýchání nastúvajici tubcrkule v plících. 



Jelikož však u nemocných diabetických, byt se jim jen masitá potrava podávala, 

 značnější hojnost cukru so s mocem vyprazílňuje , než by se dalo z požitého škrobu 

 utvořiti, tedy se musí u nich rast bílkoviny v cukr proměňovali, snad v tak zvaný kliliový 

 cukr, jenž z rosolíny povstávaje snadno v cukr a močovinu se rozpadnouti může. 



Rušené přetvarocáni cukru v liplavici močové se od jiných, na př. KorlUma, klade 

 clo plic, které ovšem v nejnniožších pádech se nacházejí změněné. Jelikož se v krvi 

 žil jaterných cukr diabetický stále nalézá, za to však nikoli v krvi tepen jaterných, musí 

 přctvoi-ování z cukru , čímž svých význačných vlastností pozbývá , díti se v prostoře 

 mezi játry a levým srdcem, tudíž ve vláscčnicích plic. 



Tady by mohla proměna cukru býti rušena, kdyby ho bylo mnoho, aneb kdyby se 

 nedal proměnili, aneb kdyby oddychováni bylo proměněno. Poslední příčina má do sebe 

 největší pravdy podobnost, a vysvětluje dostatečně úplavici močovou uměle spůsobenou 

 porušením jistých částí mozku, ku pi-. nervů bloudivých. 



Příznaky úplavice močové. Nejvýznačnější úkazy jsou: znamenité rozhojněni 

 odmkšonúni moče, a přílišná, takměř neuhasitelná iheii, zvláště za doby noční ; oba 

 příznaky zdaji se býti spojeny, nebof rostou a mizí vcspolně; nepochybně že ztráta 

 vody ledvinami požaduje dosazení jí v krvi nápojetn. Tvrzení, že vyloučená nad přijatou 

 vodu množstvím znamenitě vyniká , jest úplně nepravé. Nebof za příčinou veliké 

 ztráty vody jest kůže suchá, neviditelný výpar kožní uskrovněn, lejno sporé a tvrdé, 

 pletiva vysííhlá. Vývoj tepla zmírněn, dužněni navzdor zvýšenému chtíči jídla vychudlé 

 a ubytí zvláště tuku a svalstva patrné, pud pohlavní úplné znúzelý a ústroje picmenovací 

 ochablé, mysl znamenitě opadlá. U vyšším stupni choroby jest kůže nad míru suchá a 

 slupuje se, ústa jsou horká a citlivá, dech má zvláštní zápach po jablkách neb chloro- 

 formu, dásně bývají červené, zkypřelé a naduřelé, hlas jest dutý a drsný; následuje 

 všeobecni'' ubytí, které udělá životu konec. Jak jsme už podotkli, úplavice močová končí 

 nejvíce tuberkulemi plic, pak vodnatelnosti, mrtvicí a všeobecným ubytím. Uzdraveni 

 jest velmi řídké, běh choroby nejvíce zdlouhavý, léta trvající, se střídavým lepšením 

 se a zhoršením. 



Tato choroba zachvacuje nejvíce mitžtké osoby středního věku od 25 do 40 let;' 

 avšak pozorovala se též u dětí a starců. 



Dle mínění pana M. Trauhc jsou v běhu úplavice močové dvě hlavní doby: v první 

 době pochází v moči se naskytující cukr jedině přímo z potravy, v druhé dílem z jater. 

 K určitému ustanovení mocnosti choroby schvaluje, by se moč za první dvě ranní hodiny 

 před snídainm puštěný zevrubně proskoumal. Když jest v té době bez cukru, nemocný 

 se nachází v první době choroby; je-Ii v něm cukru, jest tu druhá doba choroby a 

 sice tím dále pokročilá, čím více cukru se v moči nalézá. 



Někdy též cukr na nějaký čas úplně mizí z moče, jehož se však povždy ve velmi 

 velké hojnosti vyměšuje, aneb se bílkovinou a kosfany zemními do.fazujc. Pi'í povlovném 

 povstávání úplavice močové se rozhojnění moče dříve pozoruje nežli cukrovina; co před- 

 chůdcové se uvádějí: nedostatečné trávení, kyselé krkáni, žáha, vraceni hlenu a nadby- 

 tečné kyseliny žaludkové, silný chtíč k jídlu a náramná neuhasná žízeň. 



Anatomické změny se při úplavici močové na mrtvolách velmi časlo nižádné 

 nenacházejí ani v močové ani v zažívací soustavě, anebo změny, které se někdy nalézají, 

 nejsou stálé a musí se za přihodilé neb druhotné výjevy pokládali. Ncjčastěji se posud 

 kromě pi-íznaku všeobecného hubcnslvi a chudokrevnosti pozorovaly následující úkazy: 

 Přilišnosl krve a někdy zbytnost, jindy zase chudokrevnost, zezrni-tění a misáni ledvin., 

 rozríšení průchodů ledvinových, naduření žláz okružních, tuberkule e plicích, v rozličném 

 stupni proměny a v každé době úplavice močové, katarrh v žaludku a sli'ev, naduření 

 jater, proměny v nervu soucitném (sympathicus) a útrobním (n. splanchnicus.) 



Scharlau tvrdí, že na míše pozoroval odměk a rosolovitý e.xsudat, pročež drží úpla- 

 vici močovou za chorobu, která v míše počátek má, z čehož nepravidelný zábyv nervu 

 soucitného pochází, v nepravidelném trávení žaludku se jevící, na to nerv bloudivý zachva- 

 cujíc k nepravidelnému zábyvu jater podnětu dává, jelikož z potravy pocházející, cukr se 

 v žluč neproměňuje a pročež odměšováuí k životu neschopného cukru ledvinami se stává. 



