— 3 — 



jasnou, tránovitoii. v kleré je vorvaň roz|iiišlřii. Při slydmilí zabitťlio zvířete se z té 

 tekutiny vorv»ň v bílých, leskiýrli šiipiiiiícli vylimří ; šiijiiny ly se vytlafí, slaliým jiilicin pro- 

 pliiknou M s vodon rozpustí: l<ik piiilui/.í vorviiii tln (iIh-IkmIii, kdež se objevuje co pevná 



bílil I )lii , lesku perlového, a jako ze šupin složená. PH kupování vorvaniž se hledí 



na to, zdali je pí-kiiě bílý a zdali není zápach jeho nepi°íjemný ; neb vorvaň žlutý, olej- 

 natý neb docela žluklý nemá ceny, niiižc se však vypráním v hiliu poněkud zlepšit. 

 Jediné veliké zvii-e dá i 4 až 20 tun vervané. Vorvaň pi-iciiázi obyčejně z přistavil 

 severní Evropy a Ameriky. 



Svíčky z voivaně rozeznávají se ode všech jiných svou běbistí a průzračností, 

 jakož i tím. že j(! plamen jejich velmi čistý a bílý. Alají-li liýt však svíčky tyto 

 v sknlkn knisin', musí se vzít na ně nejčistší vorvaň rafinovaný, který nemá omaku 

 maslni-ho. \ijrvaň s omakem mastným se bbží více k loji; svíce z něho zhotovené jsou 

 mém"; průzračné a m('iiě suché. 



V(M-vaň čistý se nedá sám o sobě na svíčky potřeboval, poněvadž se vcifiii drobí; 

 z té- |iřičiny se k němu přidá vždycky částečka (as 3 procenty) čistého vosku. 



Formy na takoví- svíčky musí být uvnitř velmi dobi'c uhlazeny a zpodní dírka 

 se musí před litím rozděhmým škrobem zamazat. Vorvaň rozpuštěný musí býl lak teplý, 

 aby ostal chvíli i v studených formách ještě tekutým, což vypadá, jakoby formy jen 

 čistou vodon naplněny byly. Nejsou-li formy příliš studené, zahřeje se vorvaň obyčejně 

 asi na 48" R. Stydnutím se vorvaň ve formách silně sráží, čímž povstane v každé svíci 

 okolo knotu hluboká (někdy až do polovice svíčky sahající) dutina, která se před 

 vytažením ještě rozpuštěným vorvaněm vy|dniti musí. Když formy dokonale vystydnou, 

 svíce se vyndají; jasnost jejich není hned patrná, leprv po oupln(''m vystydnutí se ob- 

 jeví ; před prodejem se ještě čistím rukou trou. čímž pěkného lesku nabývají. 



Svíčky z vorvaně se mohou také barvit, což se děje malou přísadou barviva 

 s olejem utřeného. Každého barviva se ale nuisí dál jen velmi nialounko , sic by se 

 staly svíce ncťddedné a špatně by hořely. Na svíčky červené se přidá trošek laku kar- 

 mínového, na ilulé žluf cln-óniová, na modré modř Paiúžská. 



4. Svičkij slearinoté. 



Svíčky tytn se dělaly nejdříve v Paříži; vynalezl je, jak se zdá. učenec Gay-Lussac, 

 který roku 182.5 i pro .\ní[licko patent obdržel. 



Přede vším dlužno rozebrati vlastnosti mastnot, které se k dělání lakovýxh svíček hodí. 



Každá mastnota se skládá ze dvou látek, jedné perné a jedné kapalné; pevná 

 látka slově slearin (lojoviua) a kapalná olein (olejovina). Mastnoty, které mají ve sro- 

 vnáni víc olejoviny než lojoviny, jsou v obyčejné teplotě kapalné a šlovou oleje (fette 

 Oele); které však mají více lojoviny, jsou v obyčejné teplotě pepné. .Mastnoty pevné 

 se zase různí v sádla a loje, které se jen tím rozeznávají, že jsou sádla měkčí a roz- 

 toplivější nežli loje. 



Stearin i olein lze zase považovati co sloučeniny solím podobné; neb se skládají 

 oba (jako soli) z kyseliny a zásady. Slearin skládá se totiž z kyseliny slearinoté a 

 kysličníku lipylnalého (Lipyloxyd) ; olein za.se z kyseliny o/e/oré a kysličníku lipylnatého. 



Spojí-li se mastnota s luhem draselnatým nebo sodnalým, tu se rozloží; všecky 

 kyseliny se spoji s draslem neb sodou v mýdlo (což zmýdelněnim — Verscifung — slově), 



1* 



