— 6 — 



Mají-li se z ní svíčky iíti, rozlireje se mírným teplem a nechá se ustavičným 

 mícháním lak dalece vychladnout, až počíná být hustá, proto však predce ještě formy 

 na 40 stupiiíi R. zahřeje. 



Poněvadž kyselina slearinová již nejmenším přehřátím žloutne, musí se velmi 

 opatrně — nejlépe v lázni parné — zahřívat. 



Formy na svíčky stearinové jsou zapuštěny do zvláštních nádob , teplou vodou 

 obklíčených. Knoty jejich se pletou ze tří pramenů a namáčejí se do řídkého roz- 

 toku kyseliny bórové (Borsáure, — na 1000 částek vody 3 částky kyseliny bórové a 

 5 částek kyseliny sirkové). Tím nabudou knuty právě té známé vlastnosti , že není 

 třeba je utírat; neb kyselina bórová se spojí s popelem knotovým u zvláštní sklo, které pak 

 v malounkých kuličkách samo odpadává ; tím se nemůže nikdy mnoho uhlí na knotu usadit. 



Svíčky ztuhlé z forem vytažené se měkkým vlněným hadrem trou, aby se více 

 leskly ; ve velikých dílnách se to děje zvláštním strojem. 



Kyselina olejová, která se tlačením od stearinové oddělila, potí-ebuje se nejvíce na 

 dělání mýdla. Mohla by se i k svícení v lampách upotřebit, kdyby co kyselina kov 

 5-mpy tak tuze nerozežírala. 



Dobýváni kyseliny stearinové bez zmýdelnění. 



Francouz Fremy dokázal, že se dají mastnoty rozložit nejen alkaliemí Oedy zmý- 

 delněním), nýbrž i sehnanou kyselinou sirkovou ; tato kyselina rozloží mastnoty v mastné 

 kyseliny a glycerin, a spojí se pak s oběma; s g-lycerinem se sloučí v kyselinu siro- 

 glycerinovou a s kyselinami mastnými v kyselinu siroslearinovou, siromargarinovou a 

 siroolejovov,; z těchto posledních tří kyselin se působením vody sirková kyselina zase 

 vyloučí, a pak ostane pouhá směs kyselin mastných (totiž stearinové, margarínové a 

 olejové), z kterých lze konečně čistou kyselinu stearinovou piipravit. 



George Gwynne počal tímto spůsobem kyselinu stearinovou dobývat, a vzal si na 

 to r. 1840 patent; ale přehánění mastných kyselin se mu nechtělo nikterak podařit. 

 Teprv r. 1843 přemohl ve spolku s H'í7íOKeí/ř tuto obtiž, a nyní se v Anglicku mnoho 

 kyseliny stearinové tímto spůsobem dobývá. Obyčejně se k tomu nebere Iflj , nýbrž 

 mastnoty lacinější, nejvíce olej palmový. 



V obchodu se vyskytuje několik druhů oleje palmového; obyčejně jsou as tak 

 husté jako máslo. Největší množství oleje toho pochází ze západních končin afrických, 

 kde se z ovoce rozličných palem dobývá. 



Olej palmový se skládá (jako každá mastnota) z jedné pevné a jedné tekuté látky. 

 U loje jsme nazývali pevnou látku stearin, tekutou olein. U oleje palmového slově 

 tekutá látka také o/eift, pevná však patmiíin; z palmitinu povstává (zmýdelněním neb ky- 

 sehnou sirkovou) kyselina palmitinovd, která se stearinové velmi podobá a jako tato 

 na dělání svíček dobře hodí. Proto by neměly slouti svíčky z oleje palmového svíčkami 

 stearinoBými, nýbrž svíčkami z kyseliny palmitinové ; ale v průmyslu se dělávají zřídka 

 tak přísné rozdíly, a proto se i tyto svíčky obyčejně stearinovými nazývají. 



Jak se olej palmový z lodí přinese, dá se do veliké kádě, uvnitř olovem pokryté, 

 a proudem páry se roztopuje. Hmota tekutá se nechá pak trochu státi, aby se z ní 

 veškeré mechanické nečistoty vyloučily; pak se přepumpuje do jiné nádoby, kde se opět 

 parou zahřívá, čímž teplota její až na 136 stupňů R. vystoupí. Ted se k tomu přidá 



