— 10 — 



Počítáme-Ii libru vosku za 1 zl. 25 kr. rak. čísla, libru lojovic za 47 kr., libru 

 svíček stearinových za "5 kr., a libru pěkných svíček parafinových za 95 kr., tu obdr- 

 žíme snadným počtem cenu každého svítiva pro nynější dobu. Ceny tyto se mají k sobe 

 jako následující počty: 



Vosk 7471, 



lůj 3539, 



stearin 5307, ■"<> 



parafin 6620. 



Světlo voskové je tedy nejdražší, lojové nejlacinější ; jen že mají lojovice mnoho ne- 

 milých vlastností: jsou totiž tuze měkké, lámou se, mají odporný zápach a knot se musí stále 

 utírat. Proto se potřebují nnsto nich nyní již přehojně špatnější druliy svíček stearinových. 

 Svíčky z vorvaně se u nás velmi zřídka vyskytují. 



Pergamen. 



Kdy pergamen byl vynalezen, nedá se s jistotou určiti. Dle některých spisovatelů 

 se dělal nejdříve v městě Pergamu (v Malé Asii), a sice za časíi Eumenesových, když 

 v Egyptě Ptolomeus Epifanes vládl. Dle jiných byl pergamen již dávno před touto 

 dobou v Orientě znám, a v Pergamu prý se jen zdokonalil. Dle Herodota psali Jonové 

 již dávno před Eumenesem na zvláště připravených kožich ovcích a kozích, a Diodor 

 vypravuje, že i Peršané své historické památky na kožich sepsali. Mabillon a Moiiífau- 

 con jsou toho mínění , že znali Egypfané pergamen mnohem dříve než papyrus. Ze 

 spisovatelů řeckých a latinských vysvítá , že Egypfané i Asiaté pergamen znali , a že se 

 od nich do Řecka a později i do Říma dostal. Dějepisec Joscphus vypravuje , že obdr- 

 žel Ptolomeus Filadelfus od nejvyššího kněze Eleazara opis svatých kněh na kůži velmi 

 pěkné. Nelze tedy pochybovali, že byl pergamen v Egyptě jíž od pradávné doby znám; 

 a předce se posavad ani kousek egyptské písemnosti na pergamene nenašlo. 



Pravý pergamen se dělá z kozí telecích , skopových , kuzicii a osličích, někdy i 

 z kozí vepřových. V novější době se dělání pravého (koženého) pergamenu velmi zten- 

 čilo, poněvadž se poti'ebuje nyní ku psaní toliko pergamen papírový (nepravý) a knihaři 

 již jen velmi zřídka knihy do pergamenu váží. Proto se však na bubny, na formy zlato- 

 tepecké a mnohé jiné potřeby ještě dost koženého pergamenu spotřebuje. 



Kůže k dělání pergamenu určené se musí (jako na jirchu) va vodě močiti, pak 

 nnzdřiti a holiti. Kůže oholené močí se pak několik neděl ve vápenné vodě; k tomu 

 slouží veliká dřevěná káď (Brunnenáscher), čistou vodou vápennou naplněná; na kádi 

 leží tlusté víko, které má uprostřed kulatý otvor. Když se kůže již ve vápenné vodě 

 dost vymočily, prostrčí se otvorem víka tyčka, kterou se kůže ještě asi dvě hodiny v té 

 kádi pi-evahijí, aby hodně změkly. Kůže změklé se pak vyndají a na rubu (t. j. na té 

 straně, kde je maso) na čisto vystrouhají. 



Kůže vyslrouhané se opět ve vodě čisté vymáchají, a pak v pouchu čili rámu ztuha 

 natáhnou, aby se při sušení nesmrštily. Pouch je složen ze čtyř mnohými dírkami opa- 

 třených latí, které jsou železnými kolíčky spojeny. Má-li se kůže do pouchu natáhnout, 

 vloží se do každého jejího cípu křeminek a podváže se šňůrou; každá taková šňůra jde 



i 



