— la- 

 se ve vodě čisté vymáchá, v pouchu natáhne a suší. Po osušení se natře po obou stra- 

 nách fermeží z oleje lněného a nechá se na slunci ouplné vyschnout. 



Dle oucelů, ku kterým se pergamen potřebuje, rozeznávají se následující druhy: 



1) Pergamen ku psaní dělá se obyčejně z kozí telecích; má-li být tenký a pěkný 

 f pergamen velinový), vezmou se koze z telat mladých, neb docela ještě nezrozených. 

 Tento pergamen musí být ovšem hladký a rovný, ale vždycky předce i trochu draslavý, 

 ěehož se nožem postruhovacím docílí. Obě strany toho pergamenu jsou ku psaní pří- 

 hodné, ale na rubu se píše lépe. 



2) Pergamen maliřský se potřebuje zvlášť na malby miniaturní, a dělá se též oby- 

 čejně z teletic. Nesmí být draslavý, nýbrž nožem postruhovacím hodně uhlazen. Pak 

 se musí kliiili, k čemuž uvaří se z okrajku pergamenových ve vodě čisté klih, do kte- 

 rého se velmi čistá křída vmíchá ; tím se pak pergamen na obou stranách natře a osuší, 

 což se čtyrykrát opakuje. Při čtvrtém natírání se přidá do klihu trochu mydlin. Když 

 pergamen i po čtvrtém natření oschnul , uhladí se pemzou , pak se natře mydlinami a 

 ještě za vlhka kartáčem očistí. Místo čtvrtého nátěru křídového se míiže natírat tento 

 pergamen i bělobou (Bleiweiss); běloba se totiž s vodou na kameně utře, pergamen se 

 jí po obou stranách namaže a pak (když uschl) pemzou uhladí. 



3) Pergamen knihařský rozeznává se od jiných druhťi tím, že není na líci po- 

 strouhán a že má jen na rubu nátěr křídový. U kozí silných se líc někdy napolo sráží. 



4) Pergamen pro krumpliře není žádný zvláštní druh pergamenu. Krutnplíři po- 

 třebují totiž pergamen Ca sice takový jako knihaři) co podložku pod nitě zlaté a stříbrné 



5) Pergamen na bubny musí být hodně pružný , aby při řádném napnutí dobře 

 zvučel. Pergamen lakový se musí, když v pouchu natažen vyschnul, ještě jednou strouhat. 

 Na bubny se béřc nejvíce pergamen z kozí osličích. 



6) Pergamen olejny se potřebuje na lístky do tobolek; dělá se nejvíce z teletic, 

 někdy však i z kozí skopových a osličích. Musí mít tu vlastnost, aby se na něm mohlo 

 olíivkem psáti a písmo zase sniazati. Obyčejně se rozeznávají dva druhy lakových per- 

 gamenových lístkíi; jedny jsou natřeny toliko křídou, dni!ié fermeží olejovou. Z perga- 

 menu olejového se dá písmo olíivkem psané pouhou vodou smýti, z pergamenu křído- 

 vého musí se však lojem neb olejem pracně setřít. Na pergamen křídový se berou 

 kůže tenší, na olejový tlustší. 



Pergamen olejový se dá výborně padělati z plátna, ano i z papíru; takový nepravý 

 pergamen má tu dobrou vlastnost, že je lacinější a že se dá v každé formě a velikosti 

 připravit, což u pravého pergamenu od formy a velikosti kťiže závisí. Skoro všechny 

 pergamenové lístky, které se nyní v tobolkách nosí, jsou z pergamenu nepravého, a 

 kdyby se cena jeho ještě o něco snížila, jistě by se v nesmírném množství místo oby- 

 čejného papíru potřeboval. 



Pergamen nepravý připravují v Angličanech spůsobem následujícím. Plátno neb 

 papír na pergamen určený se v rámci ztuha natáhne, a plocha natažená se potře 

 smíšeninou z běloby, sádry, vápna a klihu. K té smíšenině se vezme 12 dílů běloby 

 na prášek roztlučené, pak 4 díly dobře vypálené a rozemleté sádry a 3 díly hašeného 

 roztlučeného vápna, což vše se s vodou dobře rozetře; na to se nechá v novém hrnci 

 as 8 dílů nejlepšího klihu pergamenového na ohni rozpustit, do toho se pak ty rozetřené 

 prášky vsypou a vše se dobře promíchá. Celá hmota nuisí být lak řídká, aby se dala 



