- 19 — 



vzduchu nežli polh-buje, — a je-li pHlis široká (u velkjcli knotů), lu se zase mnoho 

 zbytečni-ho vzduchu zahřívá, ríiiiž |ilanii'nu liorka ubývá; knoty, jejichž dutina as 5 fá- 

 rek (Vij palce) v prňměru široká jest, jsou v lom ohledu nejprospěšndjší a poskytují 

 při slejnétii množství oleje nejvíce světla. 



Aby se i velké argaudské knoty s prospřchem upotřebit mohly, navrhl Rumford, 

 aby se více takových knolň rozličné šíiky soustředně do sebe vložilo ; mezi témi knoty 

 povstanou pak dutiny kruhovité, kterými vzduch k plamenu táhne. Fresnel upotřebil kno- 

 ty takto zřízené roku 1821 ve svřtiárnách, a obdržel silné světlo v malém prostoru. Kno- 

 ty lakové požaduji však velmi složeného nástroji a tráví poměrně přcdce mnoho oleje- 



Vynalezení knolň argaHdských bylo prvním základem nového lampářství. 



O Irubkádi skleněných na knot postavených. 



Oučel těchto trubek jest, aliy dostatečný vzduch k plamenu přicházel. Působení 

 jejich dá se porovnati s obyčejným komínem. Máme-li někde oheň bez komína, musíme 

 do ohně foukali anebo zvláštním dmychadlem (.měchem) vzduch do něho hnáti. Je-li 

 však nad ohněm komín, tu vystupuje všechen zahřátý vzduch i poněvadž je lehčí nežli 

 studený) do komína, a dole se hrne na jeho místo se všech stran vzduch studený. Kdyby 

 komína nebylo, tu by se ten zahřátý vzduch rychle se vnějším vzduchem studeným smí- 

 chal a pak bez oučinku na vše strany rozptýlil. Čím vyšší a užší komín, tím déle se 

 v něm zahřátý vzduch zdrží, a lira více studeného vzduchu dole k ohni přichází. Ovšem 

 je v lom jistá míra; kdyby příliš mnoho vzduchu k ohni přicházelo, tu by se zbytečný 

 vzduch na darmo zahříval a ohni horka ubíral. 



Podobně se děje i u trubek na knot postavených. Vzduch zahřátý se nemůže ze- 

 vnitřním studeným smíchat, nýbrž musí trubkou vystupovati, a na jeho místo se hrne zdola 

 ku plamenu vzduch studený. Taková trubka je již u plných knotů dosti prospěšná. Více 

 vydá však u knotů ploských, jejichž pohyblivý plamen takto i stálosti nabývá; jen že je 

 při tom ta nehoda, že nemůže trubicí válcovitou ke všem stranám knotu ploského stejně 

 mnoho vzduchu přicházet, a ploské trubice nejsou praktické. Nejprospěšněji působí la- 

 ková trubice na knotech argandských, ano bez ní by se dutinou těchto knotů jen velmi 

 málo vzduchu ku plamenu dostalo; ale i pro zevnitřní objem knotu je nasazená trubice 

 prospěšná, jelikož vzduch kolem do kola v stejné míře přichází a mezi knotem a trubicí 

 sevřen plamenu se dotýkati musí. Vůbec je tento oučinek tím větší, čím delší a užší 

 nasazená trub ce bývá; ale i zde jsou určilé meze, a mnoho vzduchu darmo plamen ochlazuje. 



U některých lamp slojí celá trubice nad plamenem a je oupinč válcovitá ; někdy 

 však je celý plamen dolejším koncem trubice obklíčen, což jest mnohem prospěšnější, 

 jelikož vzduch více zdola přicházející příhodnějším směrem se ku plamenu vede, a pla- 

 men sám i při přenášení lampy pokojně hoří. Ovšem musí být taková trubice dole o něco 

 širší a pak náhle zoužena ; pii tom se musí hledět, aby přišlo to místo, kde se trubice 

 náhle zužuje, zrovna k bořicímu kraji knotu; noh tím se spůsobi, že vzduch širším kon- 

 cem trubice přicházející po stěnách zoužených přímo na zevnitřní objem knotu vTáží, a 

 tento pak jasněji hoří. 



Na tomto působení zoužených trubic zakládá se zřízení lampy Benkler-Ruhlské, 

 klerá vlastně v Anglicku od Deane vynalezena a pak v Německu (v městě Wiesbaden) 

 od Benklcra a Ruhla zlepšena byla. Trubice této lampy se skládá (viz obr. 3.) ze 



2* 



