- 24 — 



c) Lampy aěrostalické, v kterých olej stlačeným vzduchem ke knotu puzen bývá. Roku 

 1816 zhotovil Leroy v Paříži takovou lampu, do které se muselo vzduchu ústy nafoukal 

 jako do báně Heronovy; ten vzduch pak působil ovšem svou silou roztažlivou na olej, 

 ale nestejně, poněvadž se tlak jeho pořád menšil. Roku 1827 zhotovil Allard lampu 

 aěrostatickou, u které se zvláštní pumpou zhusfoval; ale i zde musela být, jak se samo 

 sebou rozumí, síla tlačící velmi proměnlivá, jelikož vzduch zhuštěný ubýváním oleje stále 

 řidnul. Nejlepší lampa toho druhu pochází od Girarda (v Paříži roku 1803 vynalezena 

 a později rozličně opravena), zakládající se na podobných zákonech jako Heronův zdroj . 

 nestejnost tlaku je při ní zvláštním nástrojem odstraněna, tak že tato lampa třeba po 10 

 hodin pořád stejně jasně hoří. Ale jako všecky lampy aěrostatické , má i Girardova 

 lampa tu chybu, že se může vzduch tlačící proměnou tepla roztáhnout, načež tolik oleje ke 

 knotu žene, že tento shasne ; ostatně se nedá tato lampa dobře přenášet, poněvadž sebou 

 olej při každém pohybu hází a knot snadno uleje. — Lampy aěrostatické se nyní již 

 nikde nepotřebují. 



d) Lampy hydrostatické. Ty se zakládají na tom fysikálním zákonu, že se te- 

 kutiny nestejné váhy potažné v trubicích spojitých tehdáž v rovnováze nacházejí, když 

 jsou výšky jejich v opačném poměru k váhám potažuým. Je-li k. p. v jedné trubici 

 rtuf a v druhé olej, bude stát olej ISkrát výše nežli rtuf. Z toho vysvítá, že musí být 

 tekutina, která při takových lampách olej v rovnováze držeti má, o něco těžší nežli olej ; 

 pak nesmí olej porušit ani lampu pokazit. Upotřebilo se k tomu roztoku daného (Keir 

 1787), r<Mř CEdelcrantz 1803), syrupu (Lange 1804) a konečně roztoku z bílé skalice 

 (Zinkvitriol — Thilorier 1825). Každá taková lampa musí týt tak zřízena, aby se hla- 

 dina tekutin stále vyrovnávala. Ze všech lamp hydrostatických se potřebovala po nějaký 

 čas jen lampa Thilorierova s roztokem bílé skalice, ale i ta měla — jako všecky toho 

 druhu — tu chybu, že byla nepohodlná a že se nedala při hoření přenášet. 



e) Lampy mechanické. Při těch se pudí olej ze zpodní nádržky pumpou samo- 

 činnou ke knotu; pumpa tato se pohybuje strojem hodinovým, od čehož lampy tyto i 

 hodinové šlovou. První takovou lampu zřídil Carcel v Paříži roku 1800, proto se na- 

 zývá také obyčejně lampou Carcelovou. Pumpa této lampy je tak zřízena, že o něco 

 víc oleje ke knotu žene, než ho plamen potřebuje, olej zbytečný stéká pak po stěnách 

 trubice knotové do nádržky nazpět. Toto zřízeni (které se mimo lampu Carcelovu ještě 

 jen při lampě s pístem nttcMzí'), má nejen tu výhodu, že má knot vždycky dost oleje, ale 

 stékáním oleje zbytečného se knot i trubice knotová také ochlazuje, čímž se škodné 

 ohořování knotu docela zamezí. Lampa Carcelova poskytuje z jistého množství oleje 

 nejvíce světla , jehož jasnost se po celý večír nezmění. Mimo to je ouhledná, a dá se 

 i když hoří beze škody přenášet. Y celku je tedy lampa tato ze všech nejdokonalejší, 

 a má jen tu jedinou chybu, že je trochu drahá; právě z té příčiny se potřebuje jen 

 zřídka, a místo ní mnohem hojněji lampa s pístem (nahoře popsaná), která při ceně 

 mnohem levnější skoro také takové výhody poskytuje. 



Dle umístění nádržky se dají veškeré lampy takto rozdělit: 



L Bez zvláštní nádržky: 

 1. Lampička kuchyňská. 



