— 30 - 



kusy dobře srazit, a ostanou pak 48 liodin pod lisem. Tmel tento se ve vodě 

 nikterak nerozpouští. 



i 2. Pevetni vosk (Siegellack) se potřebuje co tmel k přidělávání kovových násadek 

 na nádobí skleněné, jak se to u nástrojů ťysikálnicb přeíasto stává. Kov i sklo se musí 

 před spojením hodně zahřát. Ovšem má pečetní vosk tu chybu, že se pak rád odlupu- 

 je; to se však nestává, když se přidá k rozpuštěnému vosku peCetnímu trochu Benát- 

 ského lerpentinu. 



13. S7nůla se potřebuje při broušení a hlazení optických skel k upevnění. 



14. Tmel kaučukový (Kautschuk-Kitt). Jedna částka kaučukn se rozpustí ve 2 

 částkách horkého oleje lněného, a rozdělá se pak s 3 částkami dobře roztlučené bílé 

 hlíny. Tmel tento se potřebuje při spojování nástrojů lučebních , jelikož se působením 

 kyselých výparů neruší. Aby čerstvý tmel na svém místě dobře držel, obváže se hově- 

 zím měchýřem, aneb lépe ouzkými kousky plátna, které se dříve bílkem natřou, haše- 

 ným vápnem posypou a šříůrkou ovinou. Tmel tento se může kolik roků v nádobě chovat. 



15. Klih loíařský (Marinleim). Tento velmi trvanlivý a vodě ouplně vzdorující 

 tmel skládá se z kaučuku a gurailaku (Schellak) rozpuštěného v oleji z dehtu kameno- 

 uhelného (SteinkohlentheeriJl). — Dle Jefferyho se 1 část kaučuku v 12 částkách toho 

 oleje rozpustí, a k roztoku 2 částky gumilaku přidají. — Dle Winlerfelda se kaučuk 

 na drobno rozkrájený tím olejem navlhčí a dá do tepla; když se olej do kaučuku vtáhne, 

 navlhčí se opět, a to se tak dlouho opakuje, až se na 1 lot kaučuku asi 20 oleje při- 

 dalo ; ted je z toho hmota rosolovitá, ta se plátnem procedí, pak v kotli zahřeje a s gumi- 

 lakem smíchá, jenž se v ní brzy rozpustí. 



Ztvrdnutí tohoto tmelu se zakládá na těkavosti oleje delitového, načež kaučuk a 

 gumilak co směs tvrdá a poněkud vazká se vyloučí. — Tento výborný Imel se dá 

 ovšem jen tam potřebovat, kde pronikavý zápach oleje dehtového nevadí. 



16. Tmely pryskyřicové (Harzkitte). Skoro všecky pryskyřice působí co tmely, 

 když se roztopí a na plochy určené natřou; ovšem bývá tmel takový obyčejně křehký; 

 to se zamezí, když se přidá k pryskyřici troška Benátského terpentinu. I rozličné pevné 

 přísady, jako cihlový prášek a j., zmirňují křehkost tmelů pryskyřicových; přidá-li se 

 k nim roztlučená síra, stanou se o mnoho tví-dšími. 



Jeden takový tmel se dělá k. p. z 5 částek síry, 8 částek smrkové pryskyřice 

 (Galipot) a 1 částky vosku; aby nebyl křehký, přidá se trochu lněného oleje. 



Jiný tmel toho druhu, který by se i k spojování porcelánu hodil, se skládá ze 3 

 částí síry, 2 částí bílé pryskyřice, '/» částky gumilaku, 1 částky mastixe, 1 částky pry- 

 skyřice jihoamerické, nazvané elemi, — a 3 částek prášku cihlového. 



17. Roztopený kaučuk; ten se potřebuje k zamazávání puklých láhví, retort a j. 

 On vzdoruje sice všem kyselým výparům, ale poněvadž nikdy nestvrdne, jest upotřebeni 

 jeho velmi obmezené. ' 



1 8. Tmel se semínka lněného (Leinsamen-Kitt) ; ten povstane, když se rozemleté 

 semeno lněné jednoduše vodou rozdělá. Tmel tento se potřebuje při skládání nástrojů 

 lučebních, poněvadž dobře lepí a při svých částkách olejnatých kyselé výpary dobře snáSí. 

 Méně dobrý, ale předce ještě potřebný jest tmel z rozemletých pokrutin lněných. 



19. Tmel z otrub mandlových (KM von Mandelkleien). V lékárnách bývá 

 dostati lacino pokrutiny mandlové, z kterých se olej vymačkal; jestli nebyly mandle 



I 



