— 31 — 



před vyniai^káiiím oloupány, ])o.sliy(iijí rozomlctó poknitiny tylo, byvše s vodou ncli lépe 

 s rozdělaným škrobem rozmíchány, výlinrriy liiiel, klcrý je |>ři zkouSkricli liu' ebincli mno- 

 hem výho(hu''jši nežli předešlý. Pokruliny z mandli oloupaných poskytuji tmel méně 

 dobrý, který při schnuli rád puká. 



20. Tmel z duhěnek. Dá-li se k sehnané svařenině duběnkové roztok klihový, 

 povstane sraženina velmi lepivá, klenui l/.c kůži na železo přidélat. Kůže i železo se 

 totiž touto látkou natřou, pak dobře stlači a nechají až k vyschnuli pod lisem. 



DROBNOSTI. 



Dexlrin. 



Dcxtrin je lálkaklovatině podobná, a dělá se ze škrobu, ač ne vždycky stejným spůsobcm. 



Čistý dexlrin je bez barvy, bez chuti a zápachu, průzračný a za sucha křehký. 

 Rozpouští se i v studené vodě, čúnž z něho povstane tekutina hustá a lepkavá. V lihu 

 se nerozpouští. Jodem se nebarví ; je-li ale škrob jen z čásli v de.xtrin proměněn, lu 

 jodem červená. Od obyčejné klovalíny se rozeznává tím, že je roztok jeho méně lep- 

 kavý, — a pak že přechází působením kyseliny dusičné v kyselinu šlovilwcou (Oxal- 

 sáure), kdežto klovatina takto v kyselinu slinovou se proměňuje. 



Slovo „dexlrin" pochází od latinského dexíer (pravý), poněvadž má roztok télo 

 látky tu vlastnost, že točí polarisační plochu procházejících paprsků více ku pracé straně, 

 než jiné látky organické. 



Dexlrin se dá v mnohých případech míslo klovatiny arabské potřebovat, a to tím 

 více, poněvadž je o mnoho lacinější. Nejlépe se hodí dcxtrin k zhuštění barev na tisk 

 kalunový, na úpravy rozličných látek, za šlichtu tkadlcovskou a t. d. Z té příčiny se 

 ve Francouzích a v Anglicku (méně v Němcích) dexlrin velmi hojně ze škrobu připravuje. 



Na dělání dextrinu se béřc vždycky škrob bramhorotý, poněvadž je o mnoho 

 lacinější a pak Čistější nežli pšeničný. 



Škrob se dá rozličným spůsobcm v dexlrin proměnit, totiž: \. slabým pražením, 

 2. působením kyseliny dusičné, 3. vařením v rozřcděné kyselině sirkové, 4. působením sladu. 



Dexlrin, pouhým pražením škrobu povstalý, nazývá se u Francouzů „leiogomme." 



U větším množství se dobývá dexlrin vždycky jen druhým a ilvrtým spůsobcm. 



Při dobýváni dextrinu pomocí kyseliny dusičné se vezme na 1000 liber suchého 

 bramborového škrobu, 300 liber vody a 4 libry dusičné kyseliny (Salpelersáure) , která 

 musí být asi 36 stupňů (dle Baumé) silná. Škrob se tou tekutinou smíchá, tak že je pak 

 hodně vlhký a nakyslý. Na to se nechá na teplém místě ^-ysušil. Po vysušení se škrob 

 lopatami rozmačká, a konečně na deskách mosazných do pece vloží. Může se k tomu 

 upotřebit pec obyčejná; ve fabrikách mají však pece zvláštní, které se horkým vzduchem 

 topí ; do každé takové pece se dá 24 desk ; každá deska má dole kolečka, aby se mohla 

 jako vozík do pece strčil a opět vytáhnout. Na každé desce leží na 1 nebo na 1 '/, 

 palce nakyslého škrobu narovnáno. Má-li povstat dexlrin čistý, nesmí obnášet horko 

 v peci přes 96 stupňů dle Réaumura. Za 1 '/» hodiny je všechen škrob v dexlrin 

 proměněn. — Je-li horka v peci jen 80 stupňů R., obdrží se dexlrin bílý, jen že ta 

 celá proměna mnohem déle trvá. Yystoupí-Ii ale horko v peci na 104 stupně R., tu se 

 Škrob za 40 minul v dexlrin promění; ale dextrin takový je barvený. 



