— 32 — 



Dextrin, pomoci kyseliny dusičné připravený, objevuje se co prášek škrobu podob- 

 ný, zvláště když píi mírné teplotě povstal. Destrin takový se musi v studené vodě 

 ouplně rozpustit. 



Působením sladu lze takto dextrin obdržet: 



V kotli borkou vodou vytopeném se zabřcje 400 liber vody as na 60 neb 64 

 stupňů R., a dá se do ní 5 liber rozemletého sladu. Když se slad ve vodě stejně roz- 

 dělí, přidá se k tomu 100 liber bramborového škrobu, a vše se dobře promíchá. Tu 

 z toho povstane hmota hustá, mléku podobná; brzy ale zřidne, a za 20 neb 30 minut je 

 škrob v dextrin proměněn. Na to se pustí do té tekutiny pára, která ji až k varu za- 

 hřeje, jinak by se povstalý dextrin zase dále v cukr škrobový proměnil. Konečně se ta 

 tekutina dextrinová procedí a pak do hustá vyvaří. 



Takto dobytý dextrin (vlastně syrup dextrinový) není nikdy ouplně čistý, nýbrž 

 obsahuje ještě část neproměněného škrobu, část škrobového cukru a část sladu; ale na 

 rozličná pečiva, na šlichtu tkadlcovskou a k mnohým jiným potřebám dokonale postačí. — 

 Dextrin pomocí kyseliny dusičné připravený Cjakož i leiogomme), jest ovšem čistší, ale i 

 dražší. Kde se jedná o látky čisté (k. p. na hustění modřidel při tisku katunů, na úpravu 

 pěkných tkanin a t. d.), tam se nemůže syrup dextrinový potřebovat. 



Capa CChagrin]. 



Capa ryhi (Fischhaut-Chagrin) znamená drsnatou kůži mnohých žraloků, kterou 

 potřebují soustružníci a truhláři k uhlazení věcí dřevěných. Jindy se potřebovala rybí 

 capa i na rozličná pouzdra ; k tomu oučelu se kůže tak obrousila , že byly všecky 

 její hrboly stejně vysoké, načež se ještě na modro, na zeleno neb na černo obarvila. 



Místo rybí capy se objevuje nyní v obchodu tak nazvaná capa orienlalská ; a to 

 je vlastně druh pergamenu, který se ale od pergamenu obyčejného znamenitě rozeznává. 

 Povrch jeho je jako roh tvrdý, a malými ostrými hrboly hustě pokrytý; barva je oby- 

 čejně černá, proto se však někdy i barvená, ano i bílá capa vyskytuje. 



Capa orientalská se dělá nejvíce v Astrachanu. Bére se k tomu kůže koňská, 

 osličí neb velbloudí; ale ne celá kůže, nýbrž jen kus napříč přes zadní část hřbetu až 

 do polou těla běžící. Kusy tyto se ve vodě rozmočí a všech masitých částek sprostí. 

 Takový kus kůže vypadá v skutku jako měkký, nesušený pergamen. Kůže očištěná se 

 napne na rámce a položí se vodorovně na zem; ta strana, kde je srst, přijde nahoru; 

 teď se posype celá ta kůže hezky hustě ,t\Tdým, černým semenem merlíka bílého (Che- 

 nopodium album), kterémuž tam allabuta říkají; ta zrnka se as de polovičky do kůže 

 vtlačí. Na to se kůže obrátí, a klepáním na druhou stranu z ní zrnka zase vylítají, jen 

 že po nich ostanou malé jamky. Kůže ještě rozpialá se pak nožem oškrabuje a uhlazuje, 

 aby nebyly ty jamky tak patrné; na to se močí ve vodě čisté, a pak v slabém luhu so- 

 dovém. Tím močením všecky ty jamky lak vyvstanon, jakoby se nebyla kůže na těch 

 místech ani stlačila. Poněvadž se ale před močením celý povrch kůže (mimo ty jamky) 

 oškrábal, povstane led z každé jamky malý hrbol, a tak je pak celá kůže malými hrboly 

 hustě pokryta. 



Konečně se kůže barví. Barva nejobyčejnější je černá; při barvení na černo se 

 kůže roztlučenými duběnkami posype, svine a nechá nějaký čas ležet, načež se zelenou 

 skalicí očerní. Při barvení na modro se potřebuje kypa z indychu, vápna, sody a medu, 

 kterou se povrch kůže několikrát napustí. Na červeno se barví kermesem a kamencem. 

 Má-li se barvit na zeleno, potře se kůže roztokem salmiakovým, nasypou se na ni piliny 

 měděné a pak svine se, načež se zelená barva na kůži vyskytne. Má-Ii být capa 

 bild, potře se kůže roztokem kamencovým, a pak řídkým těstem z turecké pšenice ; to 

 těsto se pak opět roztokem kamencovým oplákne, kůže se konečně sádlem natře a usuší. 



Seslavil: ProF. Josef Balda. 

 Tiskem Anlonina Rmna t Prate, 1859. 



