— 34 - 



do dubfi, smrků a ncktcrých jiných stromů, Jo buku však žo neuhodí; ale roku 1835 

 (v červenci) vjel blesk v jednom lese francouzském do starého buku a celý jej rozbil. 



Poněvadž blesk tak často do stromu bije, radilo se, aby se člověk, jsa pod šírým 

 nebem bouřkou překvapen, nikdy pod strom neslavol, nýbrž asi deset loket od objemu 

 větví stromových státi zůstal; uhodí-li hrom v to inísto, lu vrazí spíše do stromu než do 

 člověka. To by byl tedy nejjednodušší proslředck, jímž se lze v šírém poli před půso- 

 bením blesku poněkud zachránit; rdí; oupln|é jistoty v něin přece hledati nesmíme. 



Silozpyt učí, že sklo elektřinu nevodí; proto připadli mnozí na myšlénku, že l)y 

 se mohl člověk v kleci skleněné pied hromem nejlépe uchránil. Nelze také upřít, že 

 je člověk pod takovou skleněnou kleci o něco jistější, nežli bez ní; ale ouplné jistoty 

 v ní hledati nelze, poněvadž blesk někdy i sklo proráží. Roku 1776 rozbil hrom na 

 jednom vlaském paláci více než 800 skleněných labulí; a aby nikdo nemyslil, že se ty 

 tabule snad jen otřesením vzduchu rozbily, dlužno připomenout, že je několik případů 

 známo, kde blesk sklem projel a v něm jen malý kulatý otvor spůsobil. Tento otvor 

 nemohl otřesením vzduchu povstati, nýbrž jistě bleskem samým. 



Co platí o skle, platí též o hedbáví; i to není vodičem elektřiny, a člověk v šatě 

 hedbávném je v skutku před hromem o něco jistější, než ve lněném neb bavlněném. 

 Roku 1819 uhodil hrom 11. července do kostela v Chaleau-neuf-les-Moutiers právě při 

 službách božích, zabil 9 lidí a 82 poranil; u oltáře byli tři knězi, dva z nich byli omrá- 

 čeni, třetímu pak, který měl právě kedbávný orndl, nic se nestalo. Proto však nelze říci, 

 že by byl šat hedbávný bezpečnou ochranou proti blesku, neb silný blesk hedbáví prorazí. 



Dále je mnohými příklady dokázáno, že blesk, když člověka trefí, zvlášť po kovo- 

 vých částkách oděvu jeho se táhne. Proto lze říci, že se toto nebezpečí kovovými 

 částkami poněkud zvětšuje. Tak uhodil hrom r. 1819 (21. července) do trestnice v Bi- 

 berachu, vjel do sálu, kde se dvacet trestníků pohromadě nacházelo, a zabil z nich jen 

 jednoho, který právě železná pouta na sobě měl. Dlužno však podotknouti, že mohou 

 býti kovové částky jen tenkrát poněkud nebezpečné, když se jich mnoho na těle nachází. 

 Že by snad ale i prsteny, kapesní hodinky, malé řetízky a kovové peníze to nebezpečí 

 patrně zvětšovaly, nezdá se k pravdě podobno. 



Franklin dává všem, kteří v domech bez hromosvodu přebývají a před bouřkou se 

 bojí, následující radu: 



Nezdržuj se blízko u konuna, poněvadž jsou saze v komíně (tak jako kov) dobrým 

 vodičem elektřiny; nebuď nikde na blízku kovových hmot, velikých zrcadel (pro nátěr 

 kovový) a širokých pozlacených rámců. Nejlépe státi uprostřed pokoje, když na stropě 

 žádný kovový předmět nevisí. Čím méně je kdo se stěnami a podlahou ve spojení, tím 

 více je chráněn; proto si mohou dáti lidé bojácní pod sedadlo uprostřed pokoje umí- 

 stěné buď polštáře vlněné neb kusy skla; tím se nebezpečí umenší, ač neodstraní; neb 

 máme příklady, že blesk i sklo i polštáře vlněné prorazil. 



Také se radilo, aby se lidé bojácní položili do plachty hedbávné, která uprostřed 

 pokoje na hedbávných provázkách u stropu visí; tím je člověk ještě více chráněn, ač 

 se může přece státi, že blesk, nemaje žádného vodiče, někdy z jedné stěny k protější 

 přeskočiti a takto i osobu v plachtě ležící zastihnouti může. 



Z toho. všeho je palmo, že nemáme jistého prostředku, jímž by se jednotlivý člo- 

 věk sám o sobě před působením blesku uchrániti mohl. 



