— 35 - 



Nyní se olirafinc k proslrfdkňin, kterých li<l«í za rozliínýcli fasů užívali, aby celé 

 (lomy, ano i celé krajiny od hromu zachriinili. 



Columclla praví, že si Tarchoii okolo doinii samé bílo révy nasázel a takto dům 

 před bleskem chránil. Od lé doby nšlo již 2000 let, a v tom Oase se naskytlo několik 

 příkladit, kde se hrom bílé révy nikterak ncštítil. 



V patniictéin století přivazovali ii:i lodích na ni-jvyšsi sležeíi kord , aby blesk od 

 lodi odvrátili. Bernliardiíms Sienský již praví, že je to poidiý predsu<lek, a dle nynřj- 

 HÍch védomostí o té věci dlužno vyznati, ále pouhý kord nikterak lod od blesku za- 

 chrániti nemohl. 



Ze zkušenosti je známu, že bije hrom obyčejné do nejvyšších míst, a proto myslili 

 mnozí, že je každý předmět před hromem jist, který podle jiného vyššího stojí. Dle 

 loho mínění by byl k. pi'. dům mezi véžmi stojící těmito před bleskem chráněn; ale 

 r. 1773 Cl-Ť. března) uhodil hrom v Neapoli do domu, okolo kterélio se na blízku ně- 

 kolik vysokých bání a věží nacházelo. I u nás v Praze jsme měli již podobné příklady. 

 Roku 1856 vrazil blesk do domu nedaleko věže kostela dominikánského, a roku 1858 

 (13. června) zase do donui, který jen několik krokfi od vysokého kostela františkán- 

 ského vzdálen jest. 



Při kácení dříví v lese najde se lui mnoha stromech patrné znamení, že jimi blesk 

 projel. Pak se v mnohých krajinách pozorovalo, že bouřka obyčejně scslábne, když 

 přes veliký les táhnouti musí. Z lolio vysvítá, že stromy vůbec uirakQm elektřiny ubírají 

 a taktu sílu blesku poněkud zmenšují. Mnozí z loho chtěli soudit, že by byl dům mezi 

 vysokými stromy ležící před bleskem jist; ale máme pi-íklady, že tomu tak není. Roku 

 1816 (2. září) uhodil v Couway (v severní Americe) hrom do donm mezi vysokými 

 topoly stojícího a spůsobil velmi mnoho škody. A přece byly ty topoly až o 40 střevíců 

 vyšší než dům, a stály vcbni blízko 



Za času Karla Velikého býval obyčej, postavit na pole vysoké bidlo, na kterém 

 byl upevněn nahoře lístek s několika čaroslovy; tím se mělo pole od blesku a krupobití 

 uchránil. Karel Veliký již r. 789 tento obyčej pověrou nazval a zapověděl. 



Z mnohých fysikálnich pokusů vysvítá, že může silný oheň mrakům větší část 

 elektřiny odejmout. Proto myslil již Volta, že by byly veliké ohně nejlepším prostřed- 

 kem k rozehnáni neb aiespoii k seslabcní bouiek. Dle léto zásady poradil jeden farář 

 v Římsku pi'ed několika roky svým osadníkům, aby udělali na polích kupy ze slámy a 

 ro$tí as 50 střevíců od sebe vzdálené, a když se bouřka blíží, aby je zapálili. Osada 

 la mívala před tím časté krupobití; od té doby, co se tam tohoto prostředku užívá, ne- 

 bylo krupobití auí silné bouřky, kdežto v osadách vedlejších mnohá silná bouřka zuřila. 

 Nelze však s ouplnou jisluloci určiti, zdali skutečně ty zapálené kupy bouřku rozháněly, 

 aneb zdali bouřka a krupobití jen náhodou po těch několik roků jiným směrem se táhly ; 

 teprv dlouholeté zkoušky mohou tu věc rozhodnout. Ostatně se pozorovalo i v Anglicku, 

 že je v takových krajinách, kde se nnuilio fabrik a vysokých pecí nachází a tudy i ne- 

 ustále mnoho velikých ohňů hoří, v celku méně bouřek nežli v krajinách rolnických; 

 ale i zde se může namítnout, že pochází tolo nestejné rozdělení bouřek snad více orf 

 nestcjnosti p&dij^ nežli od působení ohňů. 



Jestliže vůbec bouřka působením ohňů slábne a mizí, dlužno znamenati, že se to 

 InAže vždy jen nuiohými rozptýlenými plameny státi ; jediný sebe větší oheň nemá zvlášt- 



3* 



