- 38 - 



6krát lépe než železo; proto se také prut měděný proudem tímto méně zahřeje a po- 

 rouchá nežli železný. Z toho \'ysvítá, že musí být každé svodidlo železné také skoro 

 6krát tlustší nežli měděné. 



Svodidla ielezná se dělají z prutů čtverhraných po každé straně V4 palce širo- 

 kých; hořejší konec prutu se pod kladivem trochu roztáhne a šroub k tyCi připevní'; 

 tímtéž spůsobem se přidělává i každý kus svodidla ke kusu následujícímu. Svodidla 

 z prutů železných jsou pevná a trvanlivá, proto se také nejčastěji potřebují; jen že bývá 

 upevnění železných prutů při zdech vysokých a kolmých často velmi obtížné. 



Saussure odporučil svodidla drátěná. K tomu oučeli se splete asi 10 tlustých mo- 

 sazných drátů v jeden provaz; deset střevíců toho provazu musí vážit nejméně libru. 

 Svodidla tálo jsou lacinější a pro svou ohebnost při práci mnohem pohodlnější; mají 

 však tu chybu, že je nelze pevně ke zdi přidělat a že se velmi snadno porouchají; proto 

 se jich také zřídka užívá. 



Nejpříhodnější jsou svodidla z plechu měděného. Plech ten musí být as Vis palce 

 tlustý, a rozřeže se na kusy as 4 palce široké, které se na koncích pevně k sobě spojí. 

 Takové svodidlo vydrží i nejsilnější blesk, je tak trvanlivé jako železné a mimo to i 

 lehčí a při práci pohodlnější. 



Dlužno připomenout, že se obyčejné žlábky okapové neb roury plechové, kterými 

 voda se střechy stéká, nikdy za svodidla upotřebit nemohou, poněvadž tenký plech jejich 

 sílu proudu bleskového nesnese. 



Aby svodidlo řezem netrpělo, natírá se obyčejně barvou olejovou. Pruty železné, 

 (jakož i tyče na střechách) se před řezem nejlépe chrání, když se pozinkuji (galvanisují). 

 Svodidlem jede blesk z tyče do země ; to se však jen tenkráte dokonale stává, 

 když svodidlo až k vlhké hlíně sáhá. Je-li hlína tato málo vlhká, musí se svodidlo 

 hezky hluboko do ní vpustit a zároveň v několik ostrých paprsků neb v širokou desku 

 končit. Aby blesk ze svodidla do hlíny hojné odcházeti mohl, musí být podzemní část 

 svodidla z holého kovu a nesmí se ledy nikdy barvou neb jinou látkou natírat. Ve 

 vlhké hlíně se však holý kov brzy řezem pokazí, proto je lépe, když se nasype do 

 země kolem svodidla trochu dobře vypáleného dřevěného uhlí (aneb i koksu), tak aby 

 podzemní část svodidla na několik loket timlo uhlím procházela. Dobře vypálené dřevěné 

 uhlí odvádí totiž proud bleskový lak dobře jako vlhká hlína a mimo to ještě kov před 

 řezem chrání. 



Je-li na blízku reka, rybník neb i studně, může se vést svodidlo zrovna do vody, 

 a tu postačí, když jen as na 3 střevíce pod povrch vody sáhá, poněvadž se blesk vodou 

 rychle rozptyluje. To však neplatí o studnicích vezpod \7zděných; neb u těch bývá 

 dno a stěny kamenné, a kameny hydraulickou maltou spojeny; desky kamenné jsou uvnitř 

 suché a malta hydraulická tím více; proto nemá blesk z takové studně žádného východu 

 do země a vrazí tedy do některého blízkého předmětu, kterým se pohodlněji k zemi dostane. 

 Tak uhodil hrom roku 1819 (19. června) do věže hlavního kostela Milánského; 

 věž měla dobrý hromosvod, který do prostranné studně sáhal; a přece bylo vidět, že byl 

 na mnohých místech u svodidla mramor rozdroben, kamení rozházeno a t. d. Professor 

 Configliaechi pátral po příčině tohoto výjevu, a shledal konečně, že byla tyč i svodidlo 

 v dobrém pořádku, ale že končilo svodidlo do studně vyzděné, která blesku do země 

 odcházeti překážela. 



