— 50 — 



pevněná zapálí. Toto rozžehadlo se považovalo vždy jen za pouhý fysikální nástroj beze 

 vší praktické ceny. 



Důležitá byla však rozžehadla r.hemická. Byly to lahvičky naplněné asbestein, 

 který se silnou kyselinou sirkovou navlhčil ; k těmto lahvičkám palHly zvláštní sirky, 

 omočené na jednom konci v směsi ze tři částí chlorečnanu draselnatého (chlorsaures 

 Káli) a 1 části sirkového květu, pak trochu klovatiny a rumělky. Když se taková sirka 

 do oné lahvičky strčila, tu se na ni kyselina chlorečná rozložila, a sirka teplem se vy- 

 vinujícím rychle chytila. Tato chemická rozžehadla měla ovšem ještě rozličné vady, ale 

 byla laciná, a z té příčiny se také dosti rozšířila. 



Však i tato rozžehadla se ouplně vytratila od té doby, co se nynější sirky fosfo- 

 rové vyskytly. 



Fosfor vynašel roku 1669 jakýsi schudlý kupec Brandt v Hamburce, který se, když 

 mu to s obchodem nešlo, k alchemii obrátil. Jednou počal vysušený lidský moč desti- 

 lovat, a při té příležitosti dobyl z moče fosfor. Kunkel, který tenkráte o lučbě před- 

 nášel, přišel do Hamburka, a když o tom vynálezu slyšel, prosil Brandts, aby mu sdělil, 

 jak len fosfor dobývá; Brandt ale ničehož povědít nechtěl. Mezi tím psal Kunkel o tom 

 vynálezu svému příteli Krafftovi do Drážďan ; Krafft jel i^chle do Hamburka a koupil 

 od Brandta to tajemství (aby Kunkel nevěděl) za 200 tolarů, s tou výminkou, že ^e 

 nesmí žádnému o té koupi zmínit. Kunkel nepřestával Brandta o to tajemství prositi, 

 ale tento se rozličně omlouval, a lak musel Kunkel s nepořízenou domů. Tolik se však 

 v Hamburce předce dověděl, že potřeboval Brandt lidský moč ; proto začal s touto látkou 

 rozličné zkoušky, a konečně se inu za několik neděl v skutku podařilo, že z něho fosfor 

 dobyl. Přítel jeho Krafft, jenž ho tak hanebně iišidil, dostal za ono koupené tajemství 

 ode dvora hanoveránského znameniton gratifikaci. 



Mimo Brandta a Kunkela si ještě i jiní lučebníci vynalezení fosforu připisují, tak 

 na pi\ anglický lučebník Boyle. 



Kunkel nebyl tak nilčenlivý jako Brandt a Krafft, kteří své tajemství jen za drahé 

 peníze prodávali; on pověděl mnohým, jak lze fosfor z moče dobýval. Dle jeho methody 

 se čerstvý moč na mírném ohni odkouři, až z něho zůstane černá suchá látka ; ta se 

 nechá dva měsíce ve sklepě ležel, až počne hnit, a pak se smíchá s drobným pískem. 

 Ta směs se dá do hliněné křivule, jejíž dlouhé hrdlo sahá do jiniadla vodou naplněného. 

 Křivulc se zahřívá nejdřív mírně, pak ale silně as po 3 hodiny ; tu přechází do jimadla 

 těkavá sůl, smradlavý olej, a konečně fosfor v podobě bílé mlhy, která se na stěnách 

 jimadla co tenký, žlutý pokrov usadí a v malých zrnkách ke dnu padá. Malá zrnka 

 fosforová se dají do plechové trubky, ta se vodou poleje a pak zahřívá; tím se fosfor roz- 

 topí a ztuhne konečně ochlazením trubky v malou hůlku, tak že pak jako vosk vyhlíží. 



Z moče se ale vždycky jen málo fosforu dobudc, a proto byl fosfor po dlouhá 

 léta velmi drahý. Jakýsi Hankeitz byl jediný, který ho v Londýně (byv tomu od Boyle 

 učen) u větším množství dobýval. Ještě roku 1730 stál lot fosforu v Amstrdámě 8 

 dukátů, kdežto ho nyní za 2 zlaté celou libru dostaneme. 



Teprv sto lei po vynalezení fosforu se shledalo, že je v kostech o mnoho víc 

 fosforu obsaženo nežli v moči; neb kdežto se v jednom ceniu moče asi 5 lotu fosforu 

 nachází, je ho v každém centu kostí přes H liber. Lučebník Scheele byl první, který 

 dobývání fosforů z kosti popsal. Dle něho se kosti nejdřív do bělá vypálí, pak v ky- 



