— 51 — 



selinu diisičiiii rozpustí a iin lu kyseliiiuu sirkovuu vápna zbaví; usUtlek se s drubnýni 

 iililíni siiiícliá u v kiiviilícli lilíiu''iiýť!i dcsliliijc. LiiCcbníci rnincoiizšlí Nicolas a Pelletier 

 navrhli, iiliy si' kosli vypiilciié Imcd kysulinou sirkovou rozložily; tíni se práce ušetři. 



Nyní se dobývá fosfor pouze z kostí. Ka^.dá kost se skládá ze dvou částek, totiž 

 z chnipavlitj a ■iemi: kostní. Olič látky dají se o<l sebe oddělit. Dá-ii se totiž kost 

 na několik dni do rozředůnú kyseliny solné, tu se skoro všechna země kostní rozpustí, 

 a zůstane jen měkká chrupavka, která ale podobu kostí podrží. Dá-li se naproti tomu 

 íerstvá kost do řelavého uhlí, tu celá její chrupavka (co látka organická) shoří, a ko- 

 nečně zůstane jen bílá země kostní; ta se skládá lučebné hlavně z fosforečnanu vápe- 

 natého (phosphorsaurcr Kalk), a z malé části některých jiných sob'. 



Při dobýváni fosforu z kosti se uuusi ledy chrupavka nejprv odstranil, pak pozů- 

 stalá země kostní svélio vápna zbavit, a konečně z dobyté kyseliny fosforečné fosfor 

 destilováním vyloučit. Prolo se dělí ceiá ta práce na 5 částek, totiž: 



1. vypalováni kostí, 



2. odloučení vápna ze země kostní pomocí kyseliny sirkové, 



3. odkouřeni zbytečné tekutiny, 



4. destilováni a 



5. čistění fosforu. 



Vypalováni kosli se děje v pecích šachetních, které se podobají v celku pecem 

 vápeným, jen že jsou menší. Před pálením se přikreje rošt vrstvou dříví, ta se zapáli, 

 a pak se pec kostmi naplní. Když jsou zpodní kosli již vypáleny, tu se vytáhnou a 

 jiné zase nasypou, tak že je pec (jako pi-i pálení vápna) stále plná. Když se oheň v peci 

 náležitě rozhoří, pak se nemusí již žádné dříví přikládat, poněvadž mastnota a klihovina 

 čerstvých kostí dost paliva poskytuje. Kouř z těchto pecí nepi-ijemné zapáchá. Ze 100 

 liber čerstvých kostí ostane asi 55 liber kostí vypálených. 



Kosli vypálené se pak na drobno roztlukou; to se děje mezi stoupami neb mezi 

 válcema. Příliš drobně roztlučené kosti se pak ťěžko lučebně rozkládají, prolo je nej- 

 lépe, když jsou z nich jen as taková zrnka jako čočka. Kosti takto roztlučené se nazý- 

 vají moukou koslni. 



Nyní následuje druhá práce, totiž rozložení mouky kostní pomocí kyseliny sirkové. 

 K tomu mají kádě z dříví jedlového, as 2 střevíce vysoké a 4 střevíce široké ; do každé 

 kádě se dají as 3 cenly roztlučených kostí. Na ty se pak naleje tolik vařící vody, že 

 jsou kosti až nahoru právě vodou pokryty. Nyní se vlejou opatrně Cpí'i ustavičném mí- 

 chání) 3 centy kyseliny sirkové, která as 60 stupňů dle Beaunié míli musí. Po 48 ho- 

 dinách se sloučí kyselina sirková s vápnem v kostech obsaženým v sádru, a prolo se 

 stane z celé té směsi hustá kaše ; ta se pak vodou rozředí a nechá opět 12 hodin stát. 

 Tu se usadí na dně vrstva sádry a nad ní je čistá tekutina, v které je kyselina fosfo- 

 rečná s malou částí vápna rozpuštěna; ta tekutina se olověnou násoškou stáhne, a sádra 

 ještě jednou vodou proplákne, aby v ní žádná fosferečná kyselina neostala a se nezmařila. 



Ted se počne ten stažený roztok odkuřocal. Jsou k lomu pánve olověné, 8 stře- 

 víců dlouhé, 3'/, stř. široké a as 1 střevíc hluboké; slěna každé pánve je V, palce 

 tlustá. Ty pánve leží na plotnách železných, a tyto se zahřívají horkem pecí fosforových, 

 aby se zvlášlnílio topení uspořilo. Tekutina se lak dlouho odkuřuje, až se stane na 45 

 stupňů (dle Beaumé) hustou. 



4» 



