— 62 — 



a založili fabriky, v lílcrých se zdřlává. V Magdeburskii , kde se až posavad irmoiio 

 cichorie nachází, ziidiiy již roku 1790 ti'i kupci několik takových fabrik, a roku 1797 

 jich bylo v Magdeburce samém již 14; v těch se připravilo ročně 60.000 centů cicho- 

 rie. Pěstováním cichorie se tenkráte výnos polí v oněch krajinách skoro o 20 procentů 

 zvýšil, což k rozšíření tohoto průmyslu znamenitě přispívalo. Roku 1840 bylo v Mag- 

 debursku již 41 fabrik, a v nich pracovalo 2500 dělníků. — Z Magdeburská se dostal 

 ten průmysl i do jiných krajin, zvlášf do Brunšvicka a pak přes Sasko i do Čech, 

 V Cechách se zmohly fabriky na cichorii za krátký čas více než v Magdebursku. Nyní 

 se pěstuje u nás cichorie v Bydžovsku, u Klatov a u Smiřic, všude u velikém množství; 

 fabrik je tu též veliký počet, v samé Praze jich máme asi 10. 



Jak mnoho cichorie se vůbec asi spotřebuje, to nelze ani s jistotou určit. Pomy- 

 slíme-li však, že skoro všecky rodiny dělníků, chudších řemeslníků a nižších úředníků 

 do kávy cichorii míchají: můžeme počítat, že se u nás a v Němcích pres 40 milionů 

 liber cichorie spotřebuje, i ve Francouzích a v Anglicku se obchod s cichorii velice 

 zmáhá. Ve Francouzích se ji spotřebovalo roku 1849 již přes 12 milionů liber, a v An- 

 glicku se již roku 1851 zvláštní komisi vyšetřilo, že se tam káva velmi hojně s ci- 

 choru míchá. 



Při tom se nám namítá otázka, jakou cenu asi cichorie co potrava míti může? 



Někde nazvali cichorii , německou kávou." Jméno kávy však cichorie nikterak 

 nezasluhuje, neb v ní není ani kávoviny ani jiné látky dusíkové, která by jí vyšší ceny 

 dodávala; jsou v ní jen látky bezdusičné, totiž buničina, cukr, klovatina a pak zvláštní 

 druh škrobu, který se vařením ve vodě v cukr promění; konečně je tam ještě malé 

 množství jakési látky nahořklé, která není dosud dokonale proskoumána. Z toho je pa- 

 lmo, že není zavařená cichorie o nic lepší než hodně slabá cukrová voda; rozeznává 

 se od ní pouze svou hnědou barvou a přihořklou chutí. — Veliká část lidí posuzuje 

 věci jen dle zevnějšího pohledu, a proto se obchod s cichorii sotva tak brzy zmenší. 



Plechové hřebíky. 



V Anglicku, ve Francouzích a ve Švýcarech, i po některých krajinách německých 

 se nachází již mnoho fabrik, v kterých se hřebíky z plechu řežou. Takové hřebíky se 

 ovšem k mnohým účelům (na př. ke kování koiíů, na nejtky atd.) nehodí, ale jinak se 

 dají dost dobře potřebovat a jsou velmi laciné. Plech , z kterého se řežou , je dle 

 potřeby rozličně tlustý, a rozkrájí se nejprv nůžkama na prouhy as loket dlouhé ; každá 

 prouha je tak široká, jak má být hřebík dlouhý. Pleoky takto rozkrájené se nyní na 

 zvláštním stroji řezáním na samé konické kousky rozřežou, jak to podoba hřebíku po- 

 žaduje; každý takový kousek zapadne do zvláštní formy, z které širším koncem vyniká; 

 tu na něj padne píst, a konec vynikající se promění v hlavičku, načež hotový hřebík 

 ze stroje vypadne. To se děje všecko velmi rychle při ohromném tlučení. U každého 

 stroje stojí jen jeden chlapec, který plech kleštěma drží a stroji řezacímu podává ; stroj 

 rozřezává plech trochu šikmo, aby povstaly kousky konické, — proto musí chlapec po 

 každém říznutí plech obrátit. Každým obrácením plechu vypadne ze stroje hotový hře- 

 bík. Má-li dostat chlapec úphiou denní mzdu, musí být tak zběhlý, že za 12 hodin 



