nyní zmrznouti nebo hladem zahynouti musily. Otisky rostlin itamenouhelných upomi- 

 naji jen na rostliny tropické, a přece nacházejí se nejenom v teplých krajinách, nýbrž 

 i v Gronii, na Špicberkách atd. Původ tepla v prvotní země kouli vychází lét z La- 

 placc-ovy thcorie. Neb jestli povstala země shustnutím Hdkě látky, musilo se chemi- 

 ckým sluCovánim jejích částek ohromné tojilo vyvinouti, které po celé zemi stejné roz- 

 šířeno bylo. 



Původně byla tedy země ohromnou ohnivou krůpějí, obstoupenou plynným oborem. 



Kapalné jádro obsahovalo látky netěkavé, tedy větší díl nynější pevné země. Obor 

 plynný obsahoval mimo nynější své částky, kyslík a dusík, též všechnu vodu ve spů- 

 sobu par a mnohé jiné látky, které se tak vysokým teplem v páry proměnily. Teplem 

 tehdejším mohlo se v kapalném jádru poměrně jen malé zředění a roztažení spúsobiti, 

 tím větší ale v plynném oboru. Obor tento podléhal tlaku své vlastní hmoty, a byl 

 tedy ve svých zpodních vrstvách mnohem hustší nc^.li nyní, snad asi tak jako nynější 

 voda. Ve vyšších oborech, kde se páry ochlazovaly, musila se nalézali mohutná vrstva 

 hustých oblaků, které bezprostřednému přístupu slunečních paprsků na zem zabraňovaly. 



Zponenáhla ochlazovala se zeměkoule a její obor v studeném prostoru světa, a 

 kapalná část její konečně stuhla a obdržela během nesčitaných věků nynější svou podobu. 

 Poněvadž všechny částice země při ochlazeni se stahuji, zvláště měni-li při tom své sku- 

 penství, musila se země také při chladnuli stahovali. Nestejným stahováním tím obdr- 

 žela zeměkoule první nerovnosti, první vrásky, které v porovnání s poloměrem jejím 

 ovšem nepatrné, s ohledem na naši míru ale znamenité býti mohly. Z té doby 

 můžeme odvozovali nejstarší prahory. 



Po stuhnutí země byla teplota její ještě znamenitě vysoká, nebof nerosty prahor 

 tuhnou dle nynější zkušenosti již při 2000' C. Množství látek musilo se tedy ještě 

 v oboru vzdušném nacházeti, nejenom látky nynějšího vzduchu, nýbrž všechna voda 

 nynějšíchmoří, jezer a řek, všechen uhlík nynějších rostlin a zvířat, bezpochyby v kyse- 

 lině uhličnaté, a zajisté také mnohé látky, které v takovém horku těkají neb v parách 

 rozpuštěné zůstanou. 



Působení prvotního vzdušného oboru na pevnou zem bylo bezpochyby velmi je- 

 dnoduché, stalo se ale pokračujícím ochlazováním složitější a k nynějšímu podobnější. 

 Pro vysokou teplotu země nebylo ještě rozdílu v počasích, pro stejnost teploty nebylo 

 větrů a deštů, a pohyby vzdušného oboru obmezovaly se snad jenom na příboj a odboj, 

 spůsobený přitažlivostí luny a slunce. V poměru, v jakém se obor vzdušný a pevná 

 země ochlazovala, srážely se páry ve spůsobu velmi horké vody, z níž se nerozpustná 

 látka srazila ; mnohá lálka ale, v nynější vodě nerozpustná, ještě rozpuštěna zůstala. 

 První sraženiny z horké, snad žhoucí vody na půdu neméně horkou mohly k takovým 

 sraženinám se podobati, jaké nyni jen v ohnivých pecích vydobýváme, a spoluúčinko- 

 váním vody a horka mohly ovšem ;nerosty povstali, jaké nyní nalézáme v prahorách, 

 totiž hlinec (Feldspath) a křemen, z nichž první nyní jen horkem, druhý jen z roztoku 

 vodního vydobyti můžeme. První moře musilo pro menší nerovnosti na povrchu země 

 mnohem mělčí ale také mnohem rozsáhlejší býti, nežli moře nynější. Dá se pochopiti, 

 že pro ohromný tlak tehdejšího mohutného oboru vzdušného voda při mnohem vyšším 

 Stupni horka z par srazili se mohla nežli nyní, snad při horku několik set stupňů nad 

 nynějším bodem varu obnášejícím, a že kdy mnohé lálky v ní rozpuštěny byly, které 

 nyní sraženy jsou, jakož i v dnešních horkých vřídlech pozorujeme. Působení rozraa- 



