StáW hor, vyzdvUSenim vrslcv povstalých, dá se dle toho také aspoň t poměru 

 k dobám jednotlivých úttarů nstanoviti, skoumáme-li totiž, který z útvarů tím vyzdriže- 

 nim polohu svou zménil a který útvar u paly hory v původním vodorovném položeni 

 ležeti zůstal. Kdybychom tedy u paty hory (obr. 1.) naleřli útvar B v poloze naklo- 

 něné, útvar C v poloze vodorovné, ledy se stalo vyzdvižení po době B a před dobou C. 

 Jestli útvary B » C hned po sobě následovaly, bylo by poměrné stáři hory co nejze- 

 vrubněji ustanoveno. Kdyby u paly některé hory ale jen útvary B a H dobou od sebe 

 vzdálené se pozorovaly (obr. 2.), jako n. p. útvar silurský a útvar křídový u Prahy, 

 a kdyby útvar B byl nakloněn a útvar H vodorovný; následovalo by z toho, že vyzdvi- 

 ženi se stalo sice po době B a před dobou B, nevěděli bychom ale, zdali také před 

 doboD C D E F nebo G. Y tom případu bylo by ustanovení stáří hory méně určité. 



(Obr. 1.) (Obr. 2.) 



Jakožto příčinu Iftholo vyždvIžcWÍ vrtttíV a' tedy původu hor přijali zeměznalci 

 skoro vůbec vystoupení žhoucí hmoty z lůna zemského, neberouce ohled na lučební 

 proměny, jaké by vrstvy proražené dosud jevili musily. Taktéž by v případu tom hory 

 na povrchu země v neurčitých skupeninách roztroušeny byli musily, an by podzemní 

 hmota kůru zemskou lam prolomila, kde by právě nejslabší byla. Rozdělení hor na 

 povrchu zemském řídí se ale dle určitých zákonů. Poznavše na nějakém pohoří směr 

 vyzdvižených vrstev a ustanovivše dle zásad vytknutých stáří jeho, shledáme, že tentýž 

 směr a tatéž doba i v jiných horách se nalézá, a že tedy tatáž příčina celému pásmu 

 hor původ dala. Směr takového pásma řídi se vždy dle jednoho z největších oblouků 

 koule zemské a prostírá se bezpochyby kolem celé země, lak že příčitia jeho nemůže 

 záležeti ve vystoupeni ohnivé tekuté látky z útrob zemských, nýbrž jen ve svraštěn/, 

 kteréž v stejné době podél celého objemn země se stalo, jak ze všeobecného tuhnuti 

 též následovati musí. Nechci zde ani připomenouti na neschody, v něž Ubíhá ten, který 

 z hmoty ohnivé nebetyčné hory nahromaíuje a při tom zapomíná, že tekutina spíše do 

 nižin se rozlévali, nežli do výšky vystupovati musí. 



Každým novým svraštěním zeměkůry , tedy povstáním každé nové soustavy 

 hor , změnil se poměr pevniny k moři , každé vyzdviženi hor dalo tedy původ 

 nové době, novým usazeninám, nebo ustanovilo aspoň novd vodorovné rozšířeni jejich. 

 Duchaplný francouzský zeměznalec Elie de Beaumont, ač v7Světloval původ hor vystou- 

 pením ohněrudé látky z lůna země, skoumal predce nejdříve souvislost původu hor 

 s vytvořením jednotlivých útvarů, a přijav zásadu, že všechny hory stejného nebo zárov- 

 ného směru v stejné době povstaly, ustanovil dvacet soustav horských, kteréž z našeho 

 stanoviště co toliktéž hlavních vrásek zemského povrchu považovati můžeme. Vysvětlení 

 původu těchto soustav horských a působení jejich na úlvary později >7tvorené dá nám 

 obrtz bývalých pevnin a moří, dá nám látku k velkolepému dějepisu povrchu zemského. 

 Obmezfme se však zde pro neúplnou známost jiných dílů země jen na vylíčeni hor 

 evropských. 



