Ješlé cizejší ráz mají rostliny, které v sporých discích ve wslvách silurských 

 a devonských nalú/.iinie, kde se místy i v sloje kamenného ulili nahromadují. Mimo 

 otisky chaluh tFukuidiiJ, které i v břidlicích Pražských jsou hojné, vyskytují se zvláítě 

 v některých biidlicich (v Portu^ralu, Slezsku, Anglii) mohutné kmeny s nejjednodušíím 

 lupením nebo nemotorné sloupovilé pahýly bez listů, nebo skoro bezekmenné rostliny 

 S vřetenitými vélvemi u temene, samé šfávnaté rostliny bez květu a bez semena, jenom 

 jednoduchými kličnými zrnky (sporami) opatřené. Jsou to rody Sigillaria, Caiamites a 

 Stigmaria, s nimiž se ještě také v útvaru kamenouhelném setkáme. 



Po usazení vrstev silurských a devonských povstaly novým svraštěním kůry 

 zemské nové soustavy hor, starší ostrovy se zvětšily, a podél bahnitých břehů počaly 

 bujněti husle lesy tajnosnubných stromů, jejichž sellenim sloje kamenného uhlí se utvo- 

 řily. Do doby té padají tři pásma horských soustav, jejichž poměrné stáří již určitěji 

 ustanoviti se dá, poněvadž útvary samy blíže ustanovili lze. Přede vším povstala 



5. Soustava hor iVestmorelandskýck a íltmilsriicku, jejíž směr jde od východního 

 severovýchodu k západnímu jihozápadu. Břidlice této soustavy zapadají pod vrstvy ka- 

 menouhelné, které na nich spočívají v odchylném uložení. Jižni pohoří skotské, hory 

 drobové na ostrovech Man a Anglesea, větší část silurských břidlic ve Walesu a Corn- 

 wallisu, zkrátka jádro celé Velké Britanie, na němž pozdější útvary jsou usazeny, bylo 

 v lé době vyzdviženo. Starý červený pískovec, náležející k útvaru devonskému, usadil 

 se u paty těchto hor. Zároveň s těmi horami a v tomtéž směru vyzdvihla se svraštělá 

 půda ve velkém dílu severní Evropy od Bílého moře až ku břehům u rejdy Brestské, 

 od Shetlandských ostrovů až k Ardenám a Vogesům. Sem n;Uežejí silurské břidlice 

 norvežské až ke Kronstadlu, břidlice na jižní straně Cudského zálivu v baltických kra- 

 jinách ruských, vrchy Grampianské a Westraorelandské, Walesské a Cornwallisské, břid- 

 lice Krušných hor a Smrčin u Hofu, silurské břidlice a vápence v středních Cechách 

 mezi Českým Brodem a Šumavou, břidlice v Ardenách, anthracity u Condrosu, křemence 

 a břidlice Taunusu a Hundsrůcku, břidlice na Kantalu, u St. Málo, u mysu La Hoguc 

 v Bretanii, staré břidlice Vogesské u Schirmecku a Framontu, břidličné vrstvy ostrovů 

 Hyerských a Korsiky. Na všech těchto místech vystupovaly menší silurské ostrovy 

 z moře devonského. Střední Čechy, s břidlic sloiené, vystoupily nyní ponejprve nad 

 hladinu mořskou. 



Po této době nastoupila dlouhá lhůta pokoje, kdežto se větší díl Evropy rozsáh- 

 lými a mohutnými vrstvami útvaru devonského a zpodních vápenných vrstev útvaru ka- 

 menouhelného pokryl, načež lim mohutnější svraštění nastalo. Z té doby pochází de- 

 vonský útvar ve Skotsku, v Anglii, v Irsku, v Bretanii, v Ardenách, v porýnských kra- 

 jinách, v Čertové hoře u Magdeburku, v Moravě a všechny vrstvy devonské a uhelného 

 vápence v Ruších. Vyzdvižení vrstev těchto tvoří 



6. Soustavu Harcu, jejíž směr šikmo přetíná směr starších břidlic a k severozápadu 

 běží. Vyzdvižení této soustavy bylo mnohem mohutnější, nežli všech předešlých soustav. 

 Belchen ve Francii, Feldberg a Blauen ve Wůrtemberku, Brocken na Harcu povstaly tímto 

 vyzdvižením a jsou vyšší nežli všechny starší hory, ačkoliv mnohem nižší nežli hory 

 mladší. Velká část Anglie, středních Němec a Ruska byla tímto vyzdvižením v pevninu 

 proměněna. Útvar kamenného uhlí, jehož nejzpodnější vápenná část již před vyzdvižením 

 soustavy Harcu usazena byla, roztrhl se tím a zpodnějším vyzdvižením v tři pásma, v nej- 

 zpodnější vápenné pásmo (.Bergkalk), v pískovec bezuhelný a v pískovec uhelný. 



