19 



moře, poněvadž hladina jeho z hydrostatických díjvodů na jednom niístč padati a na 

 druhém setrvati nemůže a poněvadž domněnka la s thuorii Huttonovou o žhoucím stavu 

 úlrob zemských dobře spojiti se dá. Roku 1807 vyslovil Leopold von Buoh, ačkoliv 

 pro tehdejší osamotnění evropské pevniny o Playfairovč myšlénce nevěděl, na základě 

 svých vlastních pozorování a creoloafických důvodfl, vědeckými cestami po Norvežsku 

 a Švédsku nabytých, tutéž donmčnku a tvrdil, že celá krajina od Fredcrikshallu až 

 k Abo, ba snad až k Petrohradu, od dávných věků až k nynějšímu dnu zponenáhla se 

 vyzdvihuje. Od té doby obrátila se pozornost na totu pamětihodné pohybování mořskě 

 hladiny, a na mnohých březích a ostrovech byly známky do skal vlesány, aby se podle 

 nich úkaz ten zevrubněji pozorovati mohl. Všechny tyto známky byly r. 1820—1821 

 od Brunkrony pomocí námořskýcli úředníků skoumány a výsledek toho ve zprávách 

 Švédské akademie uveřejněn, z čehož vysvítá, že mořská hladina podél celého břehu 

 Bothenského zálivu padá, ačkoliv ne stejnou měrou na všech místech, 

 i. Navzdor tomuto potvrzení odhodlal se slovutný anglický zemězpytec Lyell 



r. 1834, aby úkaz len znovu a zevrubně vyskoumal, poněvadž vyzdvižení celé rozsáhlé 

 země předce neslýchané býti se mu zdálo. Než vrstvy s lasturami zvířat v moři dosa- 

 vad žijících, místy až na několik set střevíců nad hladinu mořskou vyzdvižených, důkazy, 

 jakéž mu poskytovaly známky u břehu mořského pozorované, souhlasná svědectví oby- 

 vatelů přímořských přesvědčily jej dostatečně o pravdivosti tohoto velkolepého výjevu. 

 Dle výpočtu Lyella obnáší vyzdvižení za jedno století asi 3 stř., což s výpočty Brun- 

 krony a Halsstróma dobře souhlasí. Ostatně vysvitá z pozorování jeho u Sodertelje, 

 kde při kopání průlivu ve hloubce 64' pod hladinou mořskou zbytky dřevěné chýše, 

 vrstvami mořskými pokryté, nalezeny byly, že východní břehy švédské od té doby, co 

 lidmi obývány jsou, nejméně o 64' ponořeny býti musily , nežli nynější vyzdvihování 

 nastalo, k čemuž by aspoii 2000 let potřebí bylo, kdyby se pevná půda vždy stejně 

 o 3' za Jedno století vyzdvihovala. Tentýž výjev byl pozorován na pobřeží norvežském. 

 Již v předešlém století pozorovali Linné a jiní mořské vrstvy vysoko nad hladinou Se- 

 verního moře, taktéž Buch na počátku nynějšího století; r. 1836 proskoumal Keilhau 

 celé pobřeží znova a přišel k výsledku, že sice není důkazů pro vyzdvihováni dosud 

 Irvajíci, ale že po celém břehu až k Mysu severnímu množství památek přírodních na 

 lo ukazuje, že pevná země zde až k 600' vyzdvižena býti musila. Mezi četnými důkazy 

 jesl zvláště důležitý výjev v Altenfjordu ve Finnmarkách, kde se dva staré pobřežně 

 kraje pozorují, které neběží zároveň, nýbrž ve vnitřním záhybu fjordu více od sebe 

 vzdáleny jsou nežli u vchodu Jeho, což jen opětovaným vyzdvižením vysvětlili se dá. 



V severním Rusku byly podobné úkazy pozorovány. Murchison a Keyscrling na- 

 lezli staré mořské břehy až na 250 versi od Ledového moře. U vtoku Váhy do Dviny 

 viděli 150' nad mořem vTStvy písku a jílu s lasturami dosud žijících druhů. Vůbec 

 byla celá severní Sibiř u dolejšího běhu Obu, Jeniscjc a Leny teprva po oné době nad 

 hladinu mořskou zdvižena, když slonové, nosorožci a zubři dále k jihu žili. — Forch- 

 hammer ukázal, že v novější době i severní Dánsko nad moře vystupuje. 



Na jiných místech níží se zase pevná země zponenáhla pod vodu, ačkoliv výjevy 

 sem náležející méně známé jsou, nežli ty, které se na vyzdvihování vztahují, ana země, 

 pod mořem ukrytá pozorovati se nedá. Lesy v moři utonulé jsou na některých březích 

 dosti obyčejné a podávají důkaz, že se v těch krajinách země v době dosti nové sm- 

 žiti musila. Jmenovitě jsou lakové lesy známé na mnohých březích Anglie a severní 



2* 



