26 



Potrava lidská'. 



Od J. Baldy. 



„Chléb náš vezdejší dejž nám dnes !" S límto vzdechem probudí se denně li- 

 šíce lidi, jimž nouze ani pokojného spaní nepopřeje; mnohý z nich snad ani nemá 

 kde by hlavu skryl a čím by nahotu zahalil — a předce neprosí ani o oděv, ani o byt ale 

 o chléb vezdejii. Oděvu jest jen v studených krajinách potřebí, v pásmu horkém za- 

 haluje člověk tělo jen ze studu, a la postačí šat z peří neb listi stromových. V tep- 

 lých zemích člověk i byt lehko oželí ; již v Neapoli nacházíme na tisíce lidi bez pří- 

 bytku, kteří se za dne žebravě potulují a noc pod šírým nebem přespávají. V Indii a v- 

 Africe hledá člověk jen stín před sluncem palčivým a jednoduchý přístřešek pro čas 

 dešfový ; mimo to poskytuje mu lamější bujná příroda ve svých čarokrásných zahra- 

 dách příbytek nejskvostnější. Ano i v studených krajinách naších nacházejí se lidé 

 otužení, kteří i v zimě bez teplé světnice býti mohou ; jsou to — Cikáni. 



Není ale krajiny na zemi, kde by člověk potravy nepotřeboval. Tu potřebuje 

 čeniý obyvatel horké Afriky lak dobře, jako Lapon ve sněhové skrýši. Potravu musí 

 člověk denně míti, ona jest cílem veškeré práce jeho. 



V čem se ale zakládá tato nevyhnutelná potřeba potravy? 



Nahlídneme-li v ústrojí člověka, seznáme, že nejsou částky těla jeho nezrušitelné, 

 nýbrž že se vykonáváním svých zábyvů právě tak otrou a spotřebují, jako každý nástroj, 

 kterého se stále pří práci užívá. Svaly, játra, mozek, kosti, zkrátka všecko v těle se 

 neustále otírá a opotřebuje, a musí býti rychle opraveno a obnoveno. Toto obnovování 

 jednotlivých částek píisobí krev, která látky k tomu potřebné z potravy zažité bére. 

 Člověk musí tedy často jísti, aby měl stále zásobu zdravé krve k obnovení částek 

 spotřebovaných. 



A může každá potrava bez rozdílu zdi-avou krev utvořiti ? Pozorujme přede 

 vším, jak potrava v krev přechází, a pak, z čeho se zdravá krev skládá. Potrava se 

 v ústech (je-li pevná) rozkouše a nasliní, pak vejde do žaludku, kdež se šfávou žalu- 

 dečni se smíchá a ještě více zřidne. Ze žaludku vběhne potrava co řídká kaše do střev, 

 kde se míchá ještě se žlučí a jinými látkami, načež se z částky v tekutinu k mléku po- 

 dobnou promění. Na vnitřní bláně střev nachází se mnohu tenounkých konečků, které 

 z potravy v mléční šfávu proměněné veškeré záživné částky do sebe ssají. Co se 

 z potravy tekutým státi nemůže a tedy se vssáti nedá, vyvrhne se koncem střeva ven. 

 Tyto konečky na vnitrní bláně střeva chovají uvnitř malounké rourky, které se v okruži 

 u větší rourku spojují ; tyto větší rourky vtékají konečně všecky do jediné, as jako brk 

 tlusté roury (mízovod), která větší díl zažité šfá*^ potravní do krve přivádí. 



Z toho vysvítá, že jen taková potrava do krve přechází, která bud tekutá jest, 

 aneb se (v žaludku neb ve střevech) tekutoo státi může ; dřevnaté částky rostlin ne- 

 mohou tedy býti potravou člověka , poněvadž se dřevovina při trávení nerozpouští 

 a tedy nestrávena střevem vychází. 



Z toho ale ještě nenásleduje, že by bez rozdílu každá potrava, která se při trá- 

 vení rozpouští, již zdravou krev utvořiti mohla ; k tomu jest potřebí, aby potrava právě 

 lakové částky obsahovala, z jakých se krev skládá, a to asi v tom poměru, v jakém se 

 v krvi nacházejí. Nežli tedy o vhodnosti potravy nějaké rozhodneme, musíme se {uřede 

 vším ohlédnouti, jaké látky a v jakém pomérii se ve zdravé krvi vyskytují. 



Zrostlý a zdravý člověk má v průměru as 20 liber krve; dáme-li tuto krev do 



