příroda vyloučením dusíka látku bezdusičnou utvořili může, která pak dýcháním teplo 

 tělesné působí; a proto se člověk i samými dusičnatými látkami pod jistou výmínkou 

 dobře uživí. Jinak by to ale vyhlíželo, kdyby se chtěl člověk jen pouhými bezdusič- 

 nými látkami (k. p. škrobem neb cukrem) odbývati ; tělo jeho by mělo dosti tepla, ale 

 krev by neměla čím by obnovila částky spotřebované ; a poněvadž z látky bezdusičné 

 v těle nikterak látka dusičnalá povstati nemůže, musel by člověk takový brzo zahy- 

 nouti. Špatně by v tom byl i člověk len, jenž by se chtěl výhradné živiti potravou, která 

 jen málo látek dusičnatých obsahuje (k. p. brambory) ; u člověka takového by se částky 

 tělesné rychleji spotřebovaly, než by je krev z malé zásoby vyživovacích částek obno- 

 viti mohla, člověk takový by slábl a chřadnul. 



O nedostatku solí nerostních v potravě netřeba mluviti, poněvadž se jich v každé 

 potravě více méně nachází ; kdyby se však člověk jen látkami bez takových solí živiti 

 měl (neb kdyby se z nich úmyslně odstranily), tu by trpěly zvláště ony částky těla 

 jeho, v kterých se nejvíce solí nerostných nachází ; přede vším by musely kosti jeho 

 změknouti. 



A což kdyby člověk pražádné potravy nepožíval ? 



Tu by se strávily dýcháním nejdříve bezdusičné částky těla jeho (totiž sádlo), 

 a když by těch nebylo, musely by pak dusičnaté látky k dýchání sloužiti, které by se 

 takto dvojím spůsobem zničovaly, totiž pohybováním těla a dýcháním ; tím by síla těle- 

 sná tratila a pak by i tepla v těle ubývalo, až by člověk konečně žili přestal. 



Povážíme-li, že obnáší veškerá krev v člověku zrostlém po odražení vody jen 

 4'/3 libry, musíme se diviti, na jak malounké zásobě látek vyživovacích život člověka 

 visí; A předce jak dlouho drží se život v těle hladem mroucím, ač již síly jeho zmi- 

 zely! člověk nezemře dříve hladem, až když -/a své váhy*) a V3 svého tepla ztratí. 



Poznavše nyní poměry látek tělo živících pozorujme, jakou vhodnost některé po- 

 travy obyčejné do sebe mají, a kterak k vyživení těla přispívají. 



1. Chléb. 

 „Chléb náš vezdejší dejž nám dnes!" V slovech těchto znamená „chléb" veškerou 

 potravu lidskou a z toho již vysvítá, jak důležitý chléb pro člověka býti musí. Ovšem 

 nejsou všecky druhy chleba úplně stejné, a protož dlužno podotknouti, že zde promlu- 

 víme nejprve o chlebu z mouky pšeničné. 



Když se zrna pšeničná mezi kameny mlýnskými rozmelou a přetočí, rozloučí se 

 na dvě částky, totiž mouku a otruby. Otruby povstávají z tvrdého zákrovu zevnitřního, 

 který se tak snadno rozemleti nedá, a když se předce rozemele, mouku černou činí. 

 Když se mouka s vodou řádně smíchá, povstane těsto pružné ; když se ale toto těsto pak 

 na sítě tak dlouho vodou proplakuje, pokud bílá voda odchází, tu z něho zůstane konečně 

 hmota bílá, lepkavá, kterou pro tuto lepkavost lepem (Kleber) nazvali. Voda, která při 

 tom z těsta odtekla, není také čistá ; ostane- li nějaký čas státi, usadí se v ní na dně 

 prášek bílý, který není nic jiného, nežli škrob pšeničný. Mimo to jest v zrnu pšeničném 

 něco vody a solí nerostních : tyto zůstanou v popeli, když se zrno spálí. Z toho všeho 

 palmo, že nacházíme v zrnech pšeničných tytéž látky jako v krvi , totiž vodu, soli 

 nerostní, pak látky dusičnaté (totiž lep) a látky bezdusičné (škrob). Slupka hořejší 



*) Obyčejná váha človéka zrostleko cení se na 154 )ihr)'; kdyby ale tělo jeho vyschlo tak, že by v ném 

 Žádné vody nebylo, vážilo by jen 33'/, libry. 



