36 



po obědě snísti. — Když se řepa a mrkev úplně vysuší, tu jest pozůstalá hmota jejich 

 as lak výživná, jako mouka pšeniíná, a proto se k lomu hledělo, jak by se z vysušené 

 řepy dobrá mouka připravili dala ; v mouce takové je citit ale vždycky nepříjemnou chut 

 kořenovou, pročež se k pečení chutného chleba nikterak nehodí. Ostatně jest v řepě 

 velmi málo mastnoty, a proto by se měla obyčejně s drobet mastnými pokrmy požívati. 



Cibule se u nás potřebuje jen co přísada k pokrmům, ve Španělích a v Portu- 

 galsku jest ale obyčejnou potravou. Mimo svou zvlášfní chut má cibule i mnoho látek 

 vyživovacích, neb ve 100 lotech cibule vysušené nacházíme až 30 lotu lepu, a proto se 

 cibule svou silou vyživovací hrachu vyrovná. Proto jí cestující Španěl cibuli k suchému 

 chlebu, poněvadž ví ze zkušenosti, že takto jednoduchým spůsobem síly své úplně zachová. 



Zelí jest ještě vydatnější nežli cibule, neb ve 100 lotech suchých lislů zelných 

 nalézá se až 35 lotu lepu. Zeli má ovšem za syrová nepříjemnou příchuť, která se ale 

 vařením vytratí beze ztráty lepu vyživujícího. Kdo mnoho zelí požívá, může po ném 

 snadno zácpu dostati, jako po každé potravě mnoho lepu bez tuku obsahující ; a proto 

 jest rádno, aby se zelí s pokrmy mastnými požívalo. 



Ještě výživnější nežli zelí jsou houby, zvláště hřiby, u kterých se ve 100 lotech 

 až 56 lolů lepu nalézá; a pak karfiol, který ve 100 lotech až 64 loty lepu obsahuje. 

 I tyto rostliny mají podle velikého množství lepu málo luku, a proto jest dobře^' když 

 se s mastnotou — na másle — požívají. • '' 



Vůbec nacházíme v listech každé rostliny mnoho lepu, ale u mnohých mimo'''ltt 

 ještě rozličné látky nepříjemné a dílem škodlivé, pročež se každé listí člověku za po- 

 travu nehodí. Náš dobytek se živí vůbec jen listím (totiž travou, senem), a dobře se 

 mu při tom daří, poněvadž se v trávě též mnoho lepu výživného nalézá. Chřastí zelné 

 dobytku zvláště dobře svědčí, poněvadž patři — jak jsme se již nahoře zmínili— 'Ti; 

 rostlinám nejvydatnějším. 



6'. Gaj. Káva. Čokoláda. 



Po celé zemi, u národů vzdělaných i nevzdělaných, nachází se obyčej, že hledí 

 rozličnými prostředky duševní činnost svou zvýšiti. Tatar pije svůj hutnis z mléka 

 koňského, obyvatelé severní Sibiře jedí muchomůrky, jižní Asiat kouří opium, severní 

 i jižní Afričan požívá šfávy konopní (hašiš) , a peruánský muletore kouše listí koky, 

 které v něm bez opojení jen příjemnou bezcitnost spůsobí. U národů vzdělanějších po- 

 třebují se v tom ohledu rozličné nápoje, které bud spařením listí neb rozemletých 

 zrn rostlinných se připravují a za tepla pijí, bud kysámm v látky líhovité přecTiázeji 

 a za studena požívati se mohou. K těmto počítáme víno , pivo a kořalku — k oněm 

 zvláště čaj, kávu a čokoládu. 



Na počátku sedmnáctého století poslalo se z Ruska několik překráMiých kožešin 

 sobolových do Číny darem, a vyslancové ruští obdrželi za to pozorně zadělané suché 

 zelené listí, které se jim, ač je ani vzíti nechtěli, konečně předce vnutilo. Když přišli 

 ale nazpět do Moskv7 a listí toto dle daného předpisu připravili, tu se jim nápoj z něho 

 připravený, totiž čaj, velmi zalíbil. Tenkráte myslila i anglicko-indická společnost, že 

 učiní králi Anglickému znamenitý dar, když mu pošle 2 libry čínského čaje. Od té 

 doby se ale požívání čaje velmi rozšířilo, tak že se ho nyní ročně na celé zemi až 

 ■2000 milionů liber spotřebuje. 



Listí čajové pochází z rostliny , která se velmi podobá k našim kameliím. 

 O povstání čaje vypravuje se v Číně takto. Nábožný poustevník, který při své modlitbě 



