40 



ských, kde se velmi mnoho kávy požívá, se prý kámen a dna velmi zřídka nacházejí. 

 Vypravuje se též o člověku, který od svého pětadvadcátého roku až do padesátého tak 

 silně na dnu trpěl, že se mu až v kloubech kamínky vápenné usazovaly; ten prý se 

 požíváním kávy úplně uzdravil. Není známo, která látka v kávě by tento léčivý 

 účinek měla. 



Místo kávy se v rozličných zemích i jiné rostliny potřebuji, které ale nikdy kávu 

 nahraditi nemohou. Sem patří k. p. pražené žaludy, obilí, ořechy a rozličné kořeny, 

 zvlášt ale kořen cikorie (čekanky obecné). Tato cikorie se vytahá dříve nežli květe, 

 kořen její se pak očistí, rozkrájí a osuší, potom s přísadou vepřového sádla (2 libry 

 sádla na 100 liber cikorie) na hnědo upraží a rozemele. Cikorie nemá libého zápachu 

 jako káva, jest chuti sladké i zároveň zahořklé, a již ve studené vodě se rozpouští. 

 Mnozí se domnívají, že se chuf kávy přísadou cikorie zlepší, což ale jen na zvyku 

 záleží. Míchání kávy s cikorií povstalo vlastně v kavárnách, a sice pro uspoření kávy; 

 neb cikorie jest mnohem lacinější než káva, a drobet cikorie spůsobí ve vodě tolik 

 černé barvy a hořké chuti, jako mnoho kávy. Časem lidé na tuto přísadu zvykli, a 

 mnohým přátelům hořké kávy stala se docela příjemnou. A takto se požívání cikorie 

 poznenáhla rozšířilo, že se jí nyní v Anglicku ročně as 5 milionů liber, ve Francouzích 

 až 12 milionů liber spotřebuje; v krajinách našich se ale na cikorii ještě více drží, tak 

 že se na mnoha místech místo kávy pouhá cikorie zavařuje. 



Nejhlavnější látkou v cikorii jest jakýsi těkavý olej, který teprv pražením po- 

 vstává a ve svém působení se poněkud silici kávové podobným býti zdá. Pak se na- 

 chází v cikorii zvláštní látka hořká, která v malé míře tělu sice neškodí, při větším 

 množství ale nedobře působí; proto dostávají ti, kteří mnoho cikorie požívají, časem pá- 

 lení v krku, žaludeční křeč, nechuf k jídlu, třesení údů, brzy zácpu, brzy průjem atd. 



Chceme-li poznati, zdali se v kávě rozemleté cikorie nachází, dejme ji do stu- 

 dené vody ; jestli se jí voda začerní, tedy jest jistě káva s cikorií smíchaná, a tím 

 více, čím více voda studená zčerná. 



Pravilo se již, že se ve Vlaších a ve Španělsku v poměru k jiným zemím méně 

 kávy spotřebuje, za to ale více čokolády. Když přišli Španělové do Mexika, bylo již 

 pití čokolády po celém Mexiku velmi obyčejné; roku 1520 přinesli Španělové čokoládu 

 i do Evropy, a od té doby se stala u mnohých oblíbeným nápojem. Čokoláda dělá se 

 z jader kakaovníku (Theobroma Cacao), stromu nevelikého v Americe rostoucího, jehož 

 ovoce podobá se k melounu a má uvnitř v látce houbovité jádra pěkně seřaděná. Jádra 

 ta se z ovoce zralého vyberou, očisti a usuší, a pak rozličně připravují ; bud se jádro 

 upraží a celé i se slupkou v horkém moždíři roztluče ; aneb se slupka z jádra sloupne, 

 a toto pak teprv rozemele, čímž mnohem čistější kakao povstává. Má-li se ale dělat čo- 

 koláda, tu se jádro oloupá, mezi válci železnými rozmačká, a s cukrem, vanilkou a roz-< 

 ličným kořením smíchá. 



Co do látek lučebných podobá se čokoláda zčásti kávě neb čaji, ona se totiž jako 

 tyto skládá ze zvláštní silice, která teprv pražením povstává a libě voní, pak z látky 

 iheinu podobné, která se ale ještě větším množstvím dusika od theinu liší a theobroni- 

 nem slově, a konečně z lepu a látek škrobovitých. Mimo to jest ale v čokoládě velmi 

 mnoho mastnoty, která se vůbec máslem kakaovým nazývá, a proto lidé žaludku slabého 

 někdy čokolády snésti nemohou. Co do množství těchto rozličných látek, nacházíme 

 v oloupaných jádrech kakaových následující poměr; > 



