46 



hádky a není dosud ustanovena. Mezi škrobovými zrnky nalézají se vždy větší a menší, 

 a sice tak, že v mladých rostlinách menší zrnka převládají , Jakoby z nich |ioznenáhla 

 větší povstávala. Jedni tvrdí , že zvětšováni to děje se od vnitřku k zevnitřku ; druzí 

 pak, že se to děje naopak ; onino podporuji svou domněnku tím, že vnitřní vrstvy jsou 

 nejvlhfí — tito namítají naproti tomu, že by při tom zrnka poznenáhla sto-, ba i tisíc- 

 kráte zvětšiti se musila, což by bud mechanicky roztažením zevnitřní blvinky, bud sku- 

 tečným zrůstem, totiž přibíráním nové látky díli se mohlo, ale v obojím případu ne- 

 snadno pochopiti se dalo. K dotvrzení domněnky, podle níž zrnka od zevnitřku se 

 zvětšují, uvádějí, že se někdy nalézají zrnka se dvěma jadérky, zrovna tak, jakoby ze 

 srůstu dvou malých zrnek byla povstala. Proti tomu dá se namítali, že by dvě jadérka 

 i vnitřním vyvinutím povstali mohla, a mimo to, že by při usazování od zevnitřku tuhé 

 povrchní blánky starších vrstev také uvnitř nalézati se musily; musilo by se ale roz- 

 hodnouti, zdali blánky ty svou tuhost teprva později neobdržují. Poznáváme z toho, že 

 otázka o zrůslu škrobu ještě mnohým nesnázem podléhá. Jedni považují škrob za tě- 

 lesa ústrojná, jiní za výrobky mechanické. Má-li první mínění se potvrditi, musilo by 

 se vyzpytovati, zdali tekutý obsah škrobu dusičné látky obsahuje, nebof ty jsou u všech 

 rostoucích přírodnin nevyhnutelné. Dosavadním skoumáním nebyly však ve škrobu na- 

 lezeny. K dovršení nejistoty vyškytají se škrobová zrnka bez vrstevnalosti, kteráž 

 u rozličných rostlin vůbec jest více nebo méně patrná; taktéž jest poloha a podoba 

 střední skvrny velmi rozmanitá. 



Jakkoliv zrůst škrobu nedokonale znám zůstal, byly lučebné jeho poměry co 

 nejzevrubněji vyskoumány, poněvadž mnohonásobné upotřebení jeho již dlouho pozornost 

 lučebníků k sobě vábilo. 



Již v staré době bylo dobývání škrobu známo, a již Dioskorides uvádí jej pod 

 jménem „amylon" totiž nemletý, an již sám sebou moukou jest. Však teprva po zna- 

 menitém zvelebení přírodovědy v našem století bylo postaveni škrobu v řadě jiných 

 rosllimiých lálek vyskoumáno. Shledalo se, že škrobová zrnka v rozličných rostlinách 

 nejenom z též látky se skládají, nýbrž i s jinými rostlinnými látkami, ve fysikálnim 

 ohledu rozdílnými, dokonale se srovnávají. Látky tyto shodují se ostatně i v jiném 

 ohledu jakož vůbec v úslrojných sloučeninách mnohonásobná příbuznost panuje. Pročež 

 poznáme i škrob v lučebném ohledu dokonaleji, povšimneme-li si sloučenin s ním 

 příbuzných. 



Škrob jest sloučenina tií prvků, loliž uhlíku, vodíku a kyslíku, kteréž vedle dusíku 

 podstatou všech ústrojenců jsou a již ve vzduchu, jejž dýcháme, se nalézají. Spůso- 

 bem, jakým tyto prvky se slučuji, povsiává nesmírná rozmanitost úslrojné látky. Pamě- 

 lihodno ji'st, že se ve škrobu vodiU a kyslík zrovna v témž poměru nalézají, v jakém 

 vodu skládají, ačkoliv zde ve spojení suhlíki.m škrob tvuří, který ani sušením vodu ne- 

 ztrácí. Ve 100 librách obsahuje škrob 4444 liber uhlíku, 617 liber vodíku a 4939 liber 

 kyslíku. Dle vědeckého poznamenáni má škrob znak C,j H,o 0,„, při čemž C (Car- 

 bon) uhlík, H (Hydrogen) vodík, O (Oxygen) kyslík znamená; připojená čísla značí 

 poměr váhy, podle něhož prvky tylo v škrobu se slučují. 



Klovatina čili gummi a Iřlinový cukr obsahují tytéž prvky v tomtéž poměru, 

 a mají ledy docela stejný lučebný znak; takléž. nachází se v mléce a v některých rost- 

 linných částkách mlékový cukr téhož sloučení, neméně jest buňkovina (Cellulosa), z níž 

 se obyčejně stěny buněk skládají, a tedy větší díl dřeva, papíru, bavlny atd., téhož slou- 



