48 



lučebně mění, není-li chráněn tuhým obalem suchých zrnek, dosvědčuje lo, že škrobový 

 lep na povětří zponenáhla sám v cukr a kyselinu mlékovou přechází. Ve všech těchto 

 případech přechází dříve v dexlrin a pak teprv v hroznový cukr. 



Dextrin, jak již svrchu praveno, jest látka podobná ke klovalině arabské (gumrai 

 arabicum), rozeznává se ale jak od ní, tak i od nerozpustného bassorinu (klovatina vi- 

 šňová, tragant) tím, že se v cukr proměniti dá, což se u těchto nestává. Mimo dextrin 

 a třtinový cukr jest ješlě jeden hydrát uhlíkový, který bezprostředně v hroznový cukr 

 se mění, totiž inulin, lálka obsažená v spoluložnýcli rostlinách (lnula, Helianthus, Dahlia) 

 místo škrobu. Látka ta nezmodrá jodem , nýbrž zažloutne; od dextrinu rozeznává se 

 nápadně svým chováním k polarisovanému světlu , kteréž v dextrinu na pravou stranu 

 se uchyluje (z čehož právě jméno dextrin), v inulinu však na levo. 



Podobným proměnám jako škrob podléhá také dřevové vlákno čili buňkovina, která 

 rostlinám pevnost dává , obalujíc buňky jejich nerozpustným obalem. V jednoduchých 

 vodních rostlinách jest lálka ta skoro tekutá nebo slíznatá , u obyčejných zelin více 

 pružná, v lýčí palem, lnu a konopi velmi tuhá. Kde se čistá vyskytuje, jest bílá a bez- 

 barvá, ve dřevě a na povrchu kmenu jest všelijak zbarvena , což u dřeva od počatého 

 rušení buňkoviny pochází, jehož poslední výsledek jest trouch, vyplňující dulé kmeny starých 

 stromů ; v kůře pak od přibírání jiných i dusičných sloučenin, jimiž větší pevnosti nabývá. 



Pouhá buňkovina rozpouští se v sehnané kyselině sirkové, v zředěné promění se 

 ale tak, že jodem jako škrob zmodrá ; proměnou tou nepovstane sice škrob, ale slou- 

 čenina ke škrobu velmi podobná, tak že se delším mořením v kyselině sirkové v nedo- 

 hraněný cukr promění. 



Poznáváme z toho, že všechny uhlíkové hydráty, vyjmouce gummi, v jistých okol- 

 nostech do nedohranfiného cukru proměniti se musí; zpátečný pochod proměn nebyl ale 

 pozorován, ačkoliv mnozí myslí, že dextrin ve šfávě rostlin rozpuštěný ke tvoření bu- 

 něčných stěn se potřebuje. Jest ovšem jisto, že škrob co stavivo rostlinám slouží, ku 

 kterémuž účelu v šfávě se rozpustiti musí a snad v dextrin se proměňuje, ale jak se to 

 děje, zdali k lomu zvláštních lučebných pochodu potřebí není, jesl neznámo. Spíše zdá 

 se, že jak škrob, tak buňkovina a třtinový cukr bezprostředně životni činnosti buněk, 

 totiž lučebnoslí, povstávají, která se dusičnými látkami v šfávě buněk vzbuzuje. Rostliny 

 čerpají ze vzduchu kyselinu uhličnalou, kterouž rozkládají a v úslrojné sloučeniny pro- 

 měňují; vodu k lomu potřebnuu berou dílem ze země, dílem ze vzduchu, a z obou 

 těchto látek připravují bezpochyby liydraly uhlíku. Můžeme si tento pochod takto před- 

 staviti. Z dusičných čili proteinových lalok v šfávě buněk vyloučí se hydráty uhlíku : 

 škrob buňkovina, třtinový cukr, a jsou takřka trpnou stavební látkou, kdežto proteinové 

 sloučeniny činnou úlohu ni^'í. Povstalý hydrát uhlíku srazí se bud v buňkové šfávě 

 v podobě malých zrnek, které se vrstevnalě zvětšují, buď se vypolí z buňkové stěny 

 a usadí se na povrchu jejím. Mezi tím, co tylo dvě látky pevné skupenství v určitém 

 Ivaru přijímají, zůstane třtinový cukr v šfávě buněk rozpuštěný. U některých rostlin, 

 n. př. u řeřichovilých (olejka, kapusta, řelkev) nachází se škrob jen v nezralých plodech, 

 po uzrání promění se v olej. Také cukr podléhá bezpochyby této proměně, nebof jest 

 známo, že v třtině cukrové tím více cukru se nalézá, čím méně oleje obsahuje, a naopak. 

 Taktéž obsahují semena spoluložných rosllin (slunečnice atd.) mnoho oleje, který bez- 

 pochyby z inulinu povstal. 



Vysvitá z toho těsná souvislost hydrátů uhlíkových, zvlášlě škrobu, s tučnými 



