50 



býložravá a používají tedy rosllin co bezprostřední potravy — bud masožravá, jimž býlo- 

 žravcl za kořist slouží a kteří používají tedy vlastně také rostlin co potravy, ačkoli ne 

 bezprostředně. Mezi látkami rostlinnými , které co potrava slouží , zaujímá škrob nej- 

 přednější místo vedle látek dusičných. Buiikovina totiž dá se jen z malé části stráviti, 

 de.xtrinu a cukru je v rostlinách v poměru málo, škrob tedy zůstane vedle proteinových 

 látek hlavni krmnou potravou. Rozličné oleje a sloučeniny, kleré chut a čich dráždí, 

 jako narkotické látky, káva, čaj, tabák, opium ald. dala nám příroda k tomu co příjemný 

 přídavek. Jakým změnám škrob ve zvířecím lislrojí podléhá , není dosavad zevrubně 

 vyskoumáno ; tolik však jest jisto, že dříve nějakým spíisobem rozpustiti se musí , nežli 

 se stráví. Sliny a vylučeniny slizných blan jsou pr\'ní rozpustidla, v nichž škrob povahu 

 svou proměniv co dextrin a cukr se rozpustí a stravným se stává. Zkouškami stalo se 

 k víře podobné, že cukr mléka od škrobu a příbuzných látek závisí a tedy hlavně 

 z rostlinné potravy pochází, pročež i býložravá zvířata : krávy, kozy, kobyly, oslice atd. 

 mnohem více mléka dávají, nežli masožravá. O pijvodu cukru v krvi masožravou ne- 

 může býti pochybnosti, povážíme-li, že jim maso býložravých za potravu slouží. Mimo 

 to jest k víře podobno, že se nevyhraněný cukr i z dusičnatých sloučenin rosllin a zvířat 

 vyloučiti může. Jakkoliv škrob pro výživu zvířat důležitý jest, má předce v ústroji zví- 

 řecím docela jiný význam nežli v ústroji rostlinném. V rostlinách jsou oba nejobec- 

 nější hydráty uhlíku, škrob a buňkovina, tvoříce látky, z nichž tělo rostliny se skládá, 

 u zvířat ale skládá se tělo z látek dusičných, a hydráty uhlíku, jež přijímá, slouží pouze 

 co látka pro chemické proměny. Liebig vystavil v tom ohledu svou známou theorii, že 

 hydráty uhlíku hlavně při dýchání se spotřebují a takřka palivem zvířecího těla jsou. 

 Kyslík dýcháním přijatý slouží prý hlavně k tumu, aby se s uiihkem oněch látek spojil, 

 kleré proměnou škrobu a jiných hydrátů uhlíkových povstaly a v krvi venosní do plic 

 bc přivádějí. Theorie tato nalezla ale mnoho odporu. Za to zůstal Liebig v jiné hádce, 

 kterou s Boussingaultem, Dumascm a Payenem o to vedl, že z hydrátů uhlíku tuk po- 

 vstává, vítězem. Dle této theorie proměňují se hydráty uhlíku v jistých okolnostech od- 

 kysličením (deso.xydací) v tuk ; což patrně krmením dobytka se dosvědčuje, který v rost- 

 linné své potravě málo tuku, ale piemnoho škrobu a cukru stravuje. Pélou.x a Gélis 

 potvrdili Liebigovu theorii tím, že strojeným spůsobem z cukru jistý tuk připravili, totiž 

 kyselinu máslovou. Také včely, které se jen cukrem krmí, vylučují vosk. 



Z toho, co dosaváde uvedeno bylo, poznáváme, že podstatný zábyv trávení záleží 

 v proměíiování škrobu v dextrin a cukr, poněvadž jen tyto látky rozpustné jsou. Sy- 

 rová potrava zvířat jest v tom ohledu mnohem nedokonalejší, nežli vařená a připra- 

 vená potrava lidí, v nichž již škrob přípravou v dextrin neb cukr proměněn jest. Dobrá 

 kuchyně náleží zajisté k znakům vyšší vzdělanosti, jako zdokonalé obydlí a oděv. Aby 

 se zvíře nasytilo, musí mnohem více syrové potravy požíti a mnohem více času trávení 

 věnovali, nežli člověk. Čím dokonaleji nezáživné látky slrávilelnými se stávají, lim do- 

 konalejší a vzdělaných lidí hodnější jest kuchyně. Obyvatelé teplých krajin mají v tom 

 ohledu v plodech svých rostlin velkou přednost před plody našeho rostlinstva. Banány, 

 plody palem, datle, cukrová třtina, fíky obsahují v sobě hydráty uhlíkové již v takové 

 podobě, totiž co cukr, jakou teprva strojeným teplem vyvésli musíme. Naše sladké ovoce 

 má v porovnání s ovocem jižním vždy jen málo cukru, jak zvláště na vině poznáváme, 

 které u nás více pro zvláštní příchuf a vůni, nežli pro lahodnost se pěstuje. K tomu 

 jsou rostliny jižních krajin mnohem úrodněj.ší nežli rostliny naše. Banán nese v prů- 



