53 



nahrazuji tamějším obyvatelům všechny naše škrobnaté rostliny; rostlina sama požaduje 

 ale mnoho péíe a má toňvou lodyhu, což jest ncpohodlnó. 



Jako jam náleží též aron k jcdnoděložným rostlinám, kterú škrob u velkém 

 množství vyvinují. V aronu však nalézá se škrob v oddenku podzemním nahromaděn, 

 nikoli v kořenu, asi tak jako v dablíku (Calla) v hrncích íasto pěstovaném. Arony jsou 

 rostliny balienní ; evropské druhy mají jen malé oddenky, africké a indické mají ale 

 oddenky veliké, na škrobnatou látku velmi bohaté. Aron egyptský éili kolokasia slouží 

 v Egyptě za obecnou potravu vesnickému lidu. I vodní rostliny, aí méně hojně, po- 

 skytují škrobnahí ňislky co pokrm. Z našich domácích rostlin sem náleží kotvice obecná 

 (Trapa nalans), kteráž ovšem se nepěstuje, ale predce tam, kde hojněji roste a svými 

 březovilými listy hladiny vodní pokrývá, se sbírá; černé paprskovité ořechy její slouží 

 více za pamlsek nežli za potravu. Na Nilu roste krásný leknín lotos, jehož oddenky 

 též co potrava slouží a snad i Ulyssovi sloužily, když na své bludné cestě do těchto 

 krajin mezi Lotofagy přišel. Nejenom tedy na suchu, nýbrž i v bahně, ba uprostřed 

 vod vyvinuje rostlinstvo důležitou pro lidi látku, škrob. 



Z jednoděložných rostlin poznali jsme velký řád Irav, rostliny jamovilé k lilijím 

 příbuzné, a rostliny aronovité. Z dvojděložných známe přede vším brambory, které s pa- 

 prikou a rajskými jablky k jednomu řádu , totiž rostlin lilkovitých (Solaneae) palří. 

 Tato blízká příbuznost bramborů s ostrou paprikou, s narkotickým tabákem, ba i s jedo- 

 vatým rulíkem (Atropa Delladonna) připomíná nám památnou okolnost, že všechny 

 rostliny, které škrob v podzemních hlízách nebo oddenkách vyvinují, zároveň ostré nar- 

 kotické lálky v sobě chovají. Jeden z nejnápadnějších příkladů poskytuje v tom ohledu 

 inanihot (Jatropha Manihot), v jižní Americe pěstovaný, který vedle škrobu nejostřejší 

 jed v sobě chová. Rostlina tato, podoby křovilé, jest příbuzná s naším vířím mlíčím 

 (Euphorbia) a obsahuje jako toto bílou jedovatou šfávu, která pozřena nebo do ran 

 vpuštěna bolestnou smrt spůsobuje. Kořen však obsahuje mimo tuto štávu mnoho vý- 

 borného škrobu, který se vypíráním od jedovaté látky oddělí. 



Mnozí i mezi vzdělanými spatřují v takovém spolčení škodných látek s užitečnými 

 jakousi nedokonalost přírody; názor takový pochází ale ze stanoviště obmezeného, jakoby 

 celá příroda jen k vůli člověku stvořena byla a vše cenu jen podle užitku mělo, jaký 

 lidstvu poskytuje. Účel, k němuž všechno v přírodě směřuje, nedá se tak snadno najíti 

 jako příčina výjevů, to ale tušiti se dá, že všechno náleží k celku co nejdokonaleji 

 souměrnému, v němž každý člen své určité místo zaujímá. 



Hloubka dolů v Hoře Kutné. 



Od Arnošta Vysokáho. 



Poněvadž starobylým, skoro zcela zatopeným dolům stříbrným v Hoře Kutné opětné 

 vyzdvihnutí pomocí většího a zámožnějšího těžířstva nastává, nebude od mísla, pronésti 

 slovo o hloubce tamějších dolů '), která vždy zajímala silozpytce, zeměznalce a horníky. 



Jiří Agricola jistí ve svém okolo r. 1529 psaném a r. 1546 v Basileji vydaném 



') Dii, velkerost podsemských děl, u př. žtol, šachet, chodníků a j., určených k dobjSání rud neb 

 jiných užitečných nerostů. Hori/, baně, nékdy to samí co důl, časem nikolib dolů dohromady. 



