57 



Oselského dolu, když r. 1541 tu noc po sv. Filipu a Jakubu, právě ve 4 liodiny na 

 noc, doloví dělníci, jenž v Osle na vorlě Hulnífkovu v Muíírně dělali," na vodu dolu 

 Capčochu prorazili, jejíž přítok vzdor všemu namáhání zadržán býti nemohl. A lak, 

 praví Kořínek, Osel vodu pil, až se dokonce opil. Dilt Osel od r. 1541 pomalu tonul, 

 roku pak 1554 zcela utonul, kteréhožto roku na den sv. Matěje lidé ven z niěsla bě- 

 želi, aby se na vodu, vrcheui z Osla běžící, podívali. Zatopení Osla stalo se k velkému 

 zármutku Kulnohoranů, neboř slará předpovídka byla: 



Dokud Osel bude řváti, 



Hora bude v štěstí státi. 

 Největší hloubku má mezi Kutnohorskými šachtami snad Panská šachta v blízkém 

 městeěku Kaňku, kteráž dle svědectví Kořínkova má 110 duniplochů čili 137 sáhů Ví- 

 denské míry zhloubi. Kořínek jistí, že se pod tou šachtou „étynnecítma hašplů (to 

 jest děr, jimiž se vždy hlouběji a hlouběji lezlo) poěílalo a ty nepochybně několik dum- 

 plochů vynesly.'' 



Zřetel mající k hloubce nejmenšího hašple dolu Oselského, dejme tomu pro ji- 

 stotu počtu, že hloubka každého z těch 24 ha.špln v Panském dolu jen 7 duniplochíi čili 

 8'7 sáhů Vídenských vynášela, z čehož následuje, že horníci Panskou šachtou s hašpli 

 jejími bez pochyby hloubky nejméně 278 dumplocliň čili 346 sáhil dosáhli. V této sumě 

 musí se však hloubka šachty, jenž kolmá byla a ne ležatá, dle závaží, hloubka ale 

 hašphl dle lijovitosti vyrozuměti ; poněvadž ale o úhlu lijovitosti hašplů žádná zpráva se 

 nezachovala, nemohli jsme kolmou jich hloubku vypočisli. Uvedeme-li ale v počet misto 

 7 dumplochů 13 dumpluchů čili 16 sáhů, totiž průměrnou hloubku hašplů v Oselském 

 dolu, obdržíme místo 278 dumplochů čili 346 sáhů, 419 dumplochů čili 521 sáhů. 



Tedy by se Agricolovo udání zdánlivě potvrzovalo a dolová díla v Kutné Hoře, 

 kteráž se dle domnění hraběte Sternberga za časů krále Přemysla Otakara 1., panovav- 

 šího od roku 1197 až do roku 1230 zarazila, byla by ledy, ač jich stáři v časíchAgri- 

 coly ne mnoho přes 300 let vynášelo, po uplynulí léto poměrně krátké doby dosáhla 

 takové hloubky, kterou ani v dolech nenalézáme, jejichž vznik do časů Římauů padá a 

 kleré dosud v díle jsou. Než nesmíme z mysli pustili, že Agricola o šachtách (putei), 

 nikoliv ale o dolech (.fodina) mluví, a že míní palmě hory Kutnohorské, ne však o mnoho 

 mladší na Kaiiku, kde se děláni dolů teprva pořádně vyvinulo, když Kutenské doly, yy- 

 dávavší ze sebe bohatší a lepší rudy, ku pádu přicházely, pročež díil O.^elský již v druhé 

 polovici šestnáctého století zapuštěný vidíme, anf se Panský důl, dosáhnuvši dozajista 

 teprva po časich Agricoly své znamenité hloubky a velkého rozděláni, ješlě v třidceli- 

 leté válce pilně a snad i později těžil. Dolová čeládka záležela v Panském dolu ješlě 

 za krále Matiáše, okolo r. 1612, nejméně z 348 mužů. A vezmeme-li na váhu malé 

 stáří Kutenských hor v časich Agricolových, povážime-li, že tamější šachty a hašple až 

 do časů Agricoly se hloubily pouze želízkem ') a ke zpodu málo účinlivým sázením 

 ohně ''), anof stříleni skály v Hoře Kutné teprva v časich Kořínkových v druhé polovici 

 sedmnáctého stoleli v užívání vešlo; uvedeme-li si v pamět, že v Hoře Kutné dolová 

 voda z prvopočátku bezpochyby takovým nemotorným spůsobem na den se zdvihala, 



') ŽeKzko, železný klín s násadou. 



*) Ohne sázení, spůsob dobývám rudy, pri kterémž se skála udélaným v dole ohném rozpálí a tím 

 puká, naíež se skála s rudou sochorem, nosatcem a želízkem snadno dobnde. 



