59 



vábnějších v celém Švédsku : kostel obklidíovala se všech síran pole obilná na daleké ro- 

 vině mimo stranu západní, odkuds zna(^né jezero Moklen dlouhdU zátokou až ku ko- 

 stelu jasné proudy kolébalo; na jih se táhla sliíná buková lesina, vysnké hory Taxas vy- 

 stupovaly na severu, za jezerem na západ jevil se Moklanas ; na východní straně od se- 

 veru ovřnOena byla role bory, od východu a jihu lopotvárnými luíinami a košatým stro- 

 movím. V tom tak rozkošném miste narodil se oběma manželům prvni syn Karel v noci 

 z 22. na 23. květen r. 1707, když vyvolávali! kukačku léto, v pravém to měsíci květíiv a 

 svěžího lupenstva. Nedlouho polom umřel pastor Broderson. a zef jeho Linnaeus dosazen 

 byl na jeho místo v Stcnbrohultu. 



Tam vyrůstal útlý synek od kolébky mezi květinami, nebof otec jeho, květin ve- 

 lice milovný, mající o nich též nějaké známosti, již v Rashullu největší míval zalíbeni 

 v pěstováni své zahrádky, aniž pak co pastor opominut zahradu si založiti a nejvybraněj- 

 ším stromovím ji posázeti, nejvzácnější květiny v ni pěstovati ; i dovedl toho, že byla nej- 

 krásnější a nejspořádanější v celém okresu. Může se řici, že Karel takřka již s mlékem 

 mateřským lásku ku kvěliníim do sebe vssál ; nebylo-li malého křiklouna ničím upokojiti, 

 potřebovala mu matka jen bylinu dáti do rukou, načež vždycky ihned se utajil. Sotva 

 čtjri léta stár provázel otce svého v letě ke kollaci do Mťiklanasu, kterýžto, když hosté 

 na louce odpočívali, ukazoval jim rozličné rostliny tu rostoucí, jmenoval jejich jména a 

 ledacos podivného a památného o vlastnostech jejich vypravoval. S celou pozornosti 

 mladistvé duše, nedýchajíc poslouchalo dítě jeho poučováni, i nedávalo od té chvíle otci 

 svému pokoje, vyptávajíc se po jménech rostlin, více než tento umři oznámili. Tím spů- 

 sobem pamatoval si chlapec značný počet švédských bylinářských jmen, a jak jen rozum 

 bráti počínal, pomáhal potěšenému otci v ošetřování milé zahrady. Na tom ale nepřestáv 

 činíval rád malé zábludy po pěkném okolí a nasbírané polní kvílí do darovaného od otce 

 záhonu umisfovul, při čemž nebylo divu, zancsl-li otci mnohý plevel do řádek , jehožto 

 vyplemenění tomuto mnohou lopotnou práci spůsobilo. Když dokonce i hnízda s vosami, 

 otcovy úly hubícími, pod ochranu svou do zahrady vzal, neušel díitce a nevrlému zapo- 

 vězeni podobných pokusíiv. Nicméně náviděl pastor nevinné a ducha cvičící vyra- 

 žení svého syna tím více, že nemohl mu v své osamělostí přidati slušného společníka. 

 Tím sbíráním a potulováním se za rostlinami tužila se náklonnost přirozená k pestrým 

 chovancům Květeny, až pak v takovou neodolatelnou náruživosl vzrostla , že se mu její 

 horlivé ukájení — což zajislé s oteckým přáním se neshodovalo — stalo účelem dlou- 

 hého života. 



Otec Linnaeus nenadal se jiné budoucnosti, nežli že nadCjný syn stane se jeho 

 statečným zástupcem a i nástupcem v liřadě, a nejinak kojila se marnomyslná matka slad- 

 kém pomýšlením, že uslyší svého prvorozence s kazatelny lilásati. 



Prvni vyučování tedy, kteréž otec sám vedl, v náboženství totiž, latině, zeměpisu 

 směřovalo k domnělému povolání Karlovu ; v desátém roce svěřil ho otec veřejnému 

 učení v triviální škole blízkého města We.xiij. Tím však nebyla chuf k pravidelnému 

 školskému učení v mysli pacholecí rozmnožena, anobrž tu teprva se jí zmocnila pravá 

 k němu ošklivost, poněvadž lam, jak si Sám poznamenal, „suroví učitelové neméně su- 

 rovou melhodou dětem k vědám dodávali chuti, až těmto vlasy na hlavě vzhíiru vstá- 

 valy." Za to však byl Karel svou první vášeíi přinesl s sebou z otčiny, a čím dále ve 

 třídách školních postupoval, maje volnější chování a jsa vyproštěn dohlídky otcovské, tím 

 častěji se chápal příležitosti, kdykoliv mohl knihám utéci, aby jediné své rozkoši, býti 



