61 



skt-ho, magistra Humílra. Ale již na počiitku své dráhy akademické seznal, s jakými 

 obtížemi nezámožnému studentu jest zápasiti a na jak nejisté naděje nřkdy se podpírali. 

 Přišed do novdiio bydliSté slyšel, že se muž ten, na néjž spoléhal, pravé do hrobu 

 klade. Nicméně našel brzy přístřeší v dom'é doktora Kiliána Slobaea, byv tam uveden 

 od drevnéjšílio svého ufitele ve Wexio, nyní magistra Gabriela líóka, kterýž později 

 sestru Linnaeovu za manželku pojal. Tento Slobaeus, v pozdějším čase professor a 

 archiatcr v Lundě, muž churavý, jednooký, zchromený na jedné noze, ustavičně hypo- 

 chondrií a bolestmi v kříži týraný, neshledával na mladém Linnaeovi ničeho, co by se 

 mu bylo zvláště líbilo, kromě že jej seznal se vši opravdivoslí odhodlána, oddali se 

 medicíně. Slobaeus byl ostatně nadán znamenitými dary ducha a slynul co lékař, ob- 

 zvláště mezi šlechtou v Schoncch, kteráž svými vyptávkanii nad míru jeho činnost 

 písařskou zaujímala ; když pak učinil zkoušku přepustit Linnaeovi spisování odpovědí, 

 nalezena jest jeho ruka příliš nesličná, a s nevrlostí musil přestali na prvním pokuse. 

 Navzdor těmto nehodám dovolil mu býlí přítomnu jeho soukromým přednáškám o kon- 

 chách, i bylo Linnaeovi také jinak pobytí u doktora Slobaea pravým dobrodiním: dobře 

 zařízená jeho sbírka rozličných přírodnin, jako mincralií, lastur a ptákův rozmnožovala 

 názor a vědomosti reální mladého studenta; bylinář sušených rostlin, jakého posud nebyl 

 spatřil, zalíbil se mu nad míru a pohádal jej k zakládání podobné sbírky bylin, k ja- 

 kémuž účelu líni bedlivěji v okolí se ohledal, lim trvaleji a pozorněji rostliny proskou- 

 mával, čině již nyní mnohá pozorování pro pozdější své tvoreckc nálezy. Takto ve svém 

 vlastním živlu se nalézaje vyvinoval Linnaeus pilnost a snažnou badavosl v neobyčejné 

 míře, o nížto konečně i sám Slobaeus nápadným spůsobem se přesvědčil. Linnaeus 

 věděl totiž o značné bibliotéce doktorově, v níž se nalézaly mnohé botanické spisy čet- 

 nějších učencův, a s žalem toho nesl, že mu otevřena nebyla, avšak ostýchal se o za- 

 půjčeni knih se hlásili. Tu jakýsi německý student, jako syn v domě Stobaeově žijící, 

 uvolil se donášeli mu polají knihy z bibliotéky v noci, když doktor ve spaní ležel, 

 kteréž pak Linnaeus na svém pokoji, snu sobě ukrádaje, studoval. Za to jej Linnaeus 

 vyučoval ve fysiologii, kterouž byl u Kolhmanna poslouchal. Ale Slobaeova stará matka, 

 sporého spaní, pozorovala každou noc světlo u Linnaea, i varovala syna, aby mu toho 

 netrpěl pro nebezpečí ohně, dokládajíc, že on bezpochyby neshasiv udřímává. Slobaeus na 

 I to přikrade se zlehka k Linnaeovi, o dvou s půlnoci, jak ale mile překvapen žasne, vida 

 I jej v plné práci mezi knihami po stole rozloženými. Překvapený mladík již musil 

 1 ke všemu se přiznali, což ale nepohněvalo Slobaea, jenž naopak takovou lásku k němu 

 ' pojal, že mu jak od knihovny klíč odevzdal, tak vůbec svou radu všude propůjčoval, ba 

 i sliby činil, že jej, bezdělek jsa, svým dědicem učiní. Těchto výhod však Linnaeus 

 sám brzy se zbavil obzvláštní příhodou. Jsa totiž jednoho jarního parného dne r. 1728 

 na bolanick('m výletu, a svléknuv k ochlazení kabát štípnut byl od červíka, jenžto ve 

 Švédsku zhusta na bařinách žije a od větru zavíván lidem a zvířatům za kůži se zadírá, 

 působě veliké nebezpečné bolesti *). Štípnutí toto mělo za následek nebezpečné zaní- 

 cení, které životu jeho hrozilo. Slobaeus meškal na len čas v Helsingborských lázních, 

 i musil ledy Linnaeus užili cizí lékařské pomoci. Šfaslně vyhojcn navštívil pak v letě 

 své rodiče. Tam zavítav jcdimu doktor Rolhmann radil mu, aby uin'versilu Lundskou 

 směnil za slavnější Upsalskou, kdež studium lékařské lépe kvetlo pod učeným medikem 



*) L. později ho nazval íuria inícrnalis, bezpochyby néjaký druh vlasovcc (FilariaJ. 



