62 



Rubergem a slovúlnýin botaiiikcm Rudbeckem, kdež veliká botanická zahrada, znamenitá 

 bibliotéka a mnohé stipendie chudému studentovi medicíny poskytovaly rozsáhlejších pro- 

 slredltů. Línnaeus byl mlád a snadno se dal přemluvili svým dobromyslným dobrodin- 

 cem; i odebral se neprodleně na podzim téhož roku do Upsaly, neoznámiv z lehko- 

 myslnosti mladické tu změnu svému ochránci Stobaeovi do Lundu, aniž s nim se rozžehnav. 



Za tuto zpronevěřilost čekala na Linnaea dosti trpká zkoušeni v Upsale, Se vši 

 horlivostí dal se tam z počátku na studie, avšak nejsa u nikoho znám a hlavně jen na 

 sebe odkázán, vydal se v krátkém čase z peněz otcem poskytnutých, a nemoha z do- 

 mova očekávali přispění, brzy ve psí se nalézal. Kondice nechtěla mu žádná rodina 

 svěřiti, nebof nebylo tehdáž v obecném mínění čestno, studovati medicinu ; školy sice 

 měl svobodné, nedostávalo se však výživy a oděvu. Musilf se někdy u spolužákův svých, 

 u nichž dobře náviděn byl, střídavě přistravovali, jindy na dluh obědvali. Rád byl, do- 

 stávaje darem obnošené šaty druhův svých, a posléze byl přinucen, uchozený obuv 

 luhým papírem na místě podešvův vykládati. Avšak pravá horlivost přemáhá všecko, 

 a Linnaeus netratil proto ducha ke svým studiím. 



V takovémto nuzném stavu seděl Linnaeus na podzim r. 1729 v botanické za- 

 hradě, zaměstnán popisováním některých rostlin, an tu důstojný COletý kněz přiblíživ se 

 k němu tázal se na to, co tu píše, na jeho vlast a okolnosti a skoumal jeho vědomosti, 

 vyptávaje se na jména mnohých rostlin, načež Linnaeus veskrze dohře dle Tournefortovy 

 methody odpovídal. Vlídně kázal mu ctihodný stařec jíli s nim do jeho obydlí. Byl to 

 Dr. Olof Celsius, který se právě byl ze Stockholmu navrátil, slavný to učenec, znalec 

 řečí východních aspolu také veliký pi'ílel botaniky, jakož ho Linné r. 1737 jediným bota- 

 nikem ve vlasti své nazval. Tenkrát právě se zabýval vypracováním přírodopisu bibli- 

 ckých rostlin (svého předního díla: Hierobotanicon, vyšlého r. 1745 — 52), i bylo mu 

 vhod, že nalezl Linnaea, o jehož nadobyčejných známostech, spali'iv laké jeho herbarium, 

 s podivením ještě podrobněji se přesvědčoval. 1 vzal ho k sobě, stravoval jej , pohádal 

 ho k častým výletům okolo Upsaly a knihami , radou i pomocí při pracích jeho se mu 

 propůjčoval. Zatím pověst Linnaeova již lak mezi studenty medicíny se roznesla, že po- 

 čínali někteří poslouchati zcela v soukromí jeho poučování; nebof bylo lehdáž toto slu- 

 dhim dosti zanedbáno : z nejpřednějších professorů četl Rudbeck o svých plácích , Ro- 

 berg o problenuitech Aristotelových ; botanické přednášky nebylo žádné , aniž vidu neb 

 slychu o lučbě, ba ani o samé anatomii. 



Mezi studenty Upsalskými požíval jediný Petr Arledi , pocházející z chudých ro- 

 dičův v Angermanlandě , jakési pověsti pro svou znalost ve vědě přírodní. Přede vším 

 výtečným byl známostí ryb , kteréž dle nové methody seřadili zamýšlel ; také botaniku 

 miloval, avšak jsa méně v ní zběhlý, konečně na okoličnaté rostliny se obmczil. Jedno 

 z hlavních snažení mladého Linnaea bylo, učiniti si Ai-tediho přítelem. I vyhledav 

 ho nalezl jej ve slzách pro otce, jejž byl právě pochoval. , Rozprávka," vypravuje Linné, 

 „zatočila se ku předmětům přírodoznanství ; s podivením poslouchal jsem jeho pozname- 

 nání, shledával jeho známosti. I požádal jsem vroucné o jeho přátelství, taktéž i on si 

 přál mého užiti. Jak milá, jak vzácná slala se nám tato důvěrnost, s jakou radostí vi- 

 děli jsme naši obapolnou náklonnost růsti! — Naše povahy si odporovaly: on byl vysoko 

 rostlý, povážlivý, opravdivý; já malý, hbitý, divoký, živý. On miloval chemii , jako já 

 rostlinstvo, v stejném čase dali jsme se do ryb' a do hmyzův, nemohouce ale jeden dru- , 

 hého doslihnouli dělili jsme se ve svou práci: Artedi obíral se rybami, já zase hmyzem. 



