63' 



Panovalaf mezi iiáma slálá philclská žárlivost, jcdeji druliúinu tajíval své nálezky, a předcc 

 nemohli jsme Iři dni vydrželi, abychom se vespoliiů jimi nevyihloubali.^ 



V těch dnecii přátelského zápasu dostalo se Linnacovi do rukou pojednání fran- 

 couzského bulanika a žáka slavného Tournelorta, Vaillanla, jednající o pohlaví rostlin : 

 do sexu planlarum. 



Budiž nám lady dovoleno, k objasněni té věci trochu dále zaběhnouti. Za našich 

 dnův jsou ony tvary ve květu, kteréž tyčinkami a pestiky nazýváme, i obecnému vědomí 

 tak známé, i povždy snadným spilsobem při nejmnožších vyšších rostlinách poznatelné, 

 že i beze zvláštních botanických známostí domněnka o pohlavném jejich určení sama od 

 sebe so naskytuje a nmohými patrnými a známými okolnostmi (na p. že květ bez pestí- 

 kflv uvadna zahyne; květ bez tyčinek chován v pokoji, do něhož pyl z prášníkův přijíti 

 nemůže, ve plod nevyspívá, že pyl na bližně lepké zachycován bývá, že jednopohlavné 

 rostliny jako zúmyslna pylem zúrodněny býti musejí atd. se potvrzuje , tak že podivení 

 zbuditi musí, kterak lak podstatné částky až téměř po Linnéa u bolanikíiv bez po- 

 všimnutí zůstávaly. Bylo sice již učeným v starověkosti (Hcrodotu, ['linioví, Theo- 

 phrastu) známo, že palmy, jmenovitě datlové, z ekonomických ohledův národům na Stře- 

 domoří důležité, zúrodiíují se práškem se stromův jiných pyl ten nesoucích, jakož od těch 

 dob podnes Egypťané úmyslně zavěšují květy práškonosné na palmy, ježto plod vynášeli 

 mají. Avšak ta známost byla zcela nahodilá, částečná a bez následkův. l'o obnovení 

 rostlinnictví ve středověku nacházejí se v starých bylinářích stopy nějaké temné před- 

 stavy o pohlaví rostlin, ale i ty jsou nepalme. První bylinozpytec , jenž se zřejtně a 

 všeobecně o něm pronesl , byl důmyslný Adam Zalužanský ze Zalužan , český lékař 

 z věku Rudolfova ; ale i ten neostal prost některých omylných náhledův a zůstal u souse- 

 dův bez povšimnutí , t;ik že Angličanům Grew , Němcům Kamerarius , oba teprva ze 

 17. století, za vynálezce té myšlénky pláli. Našli se však botanikové, kteří dvojitému po- 

 hlaví rostlin odporovali, považujíce tyčinky za vedlejší ústroje, které jen zbytečné šfávy 

 odlučovati aneb dle velehrubé představy potravně látky pro pestiky vyrobovati mají, jako 

 Malpighi, Pontedera, i sám Tournefort. Vaillant, žák Tourneforlův, nesdílel domnění svého 

 učitele a ve jmenovaném svrchu pojednání věnoval bystřejší pozornost částkám plodícím. 



Tento spisek byl to, jehož důmyslná pozorování zajala mysl Linnaeovu a zbudila 

 v ní první myšlénku, že by se dala vynalezli nová, nad předešlé bezpečnější melhoda 

 soustavná pro veškeré rostlinstvo. Za průvodem této myšlénky jal se bedlivěji skoumali 

 květy, i nacházel k svému dostiučinění jak potvrzeni náhledův Vaillanlových o tyčinkách 

 a pěstících, tak i rozmanité nové poměry těchto částek mezi sebou , kteréž počal bráti 

 za základ pro novou soustavu, soustavu to pod jménem jeho později lak všeobecně pro- 

 slulou, dlouho po něm panovavší a mezi tak zvanými umělými soustavami nejvýbornější. 

 Základní idea byla nová, nebof předchůdcové jeho v botanice osnovali své systémy na roz- 

 li manitostech kalicha, koruny nebo plodu, i Tourneforlova Ichdáž panující soustava spolé- 

 j hala na jsoucnosti, podobě a pravidelnosti korun a na mnohosti jejich na lůžku květi- 

 novém. Tak se i na Linnaeovi potvrdila zkušenost, že mužové genialiu', reformou ve vědě, 

 umění, náboženství neb politice proslavení, myšlénkami k tvůrčím dělám svým již za mla- 

 dosti pojati bývají, aby jim po celý život za jasného pruvo<lce sloužily. 



l.innaeus jal se od té doby na jednotlivých rostlinách tyto poměry vnitřních částek 

 květu s takovou pilností studovali, že ku konci téhož školního roku , když tehdejší l)i- 

 bliotekář university, Jiří Wallin, s fysiologickou disputaci o „snoubeni se rostlin" se vy- 



