64 



tasil, sám již mocen byl, v pojednání několik archůr silném své náhledy zevrubně proti 

 onomu zastávali; kteréžto, nemaje příležitosti podati je soudu veřejnému, doktoru Celsiovi 

 odevzdal. Z rukou jeho doslala se ta práce ku přečtení prof. Rudbeckovi, který, že mu 

 se hljila, žádal seznati mladého původce jejího. Rudbeck, tenkráte 70 let stár , obdržel 

 téhož roku dovolení, dávat se zastávati v přednáškách od substiluta ; seznav i zamilovav 

 si pak Linnaea navrhl jej fakultě, od níž tento s pochvalou zkoušen byv, započal r. 1730 

 veřejná svá botanická čtení. Živé jeho přednášení a novota věci získaly mu valné 

 posluchactvo, jehož počet neustále se množil. Botanická zahrada , která za posledních 

 let starého Rudbecka ladem ležela, dostala se pod moc jeho, i niohlf nyní tam rozkazy dá- 

 vati, kdež před rokem ještě se byl o službu zahradníka bez prospěchu ucházel. Linnaeus 

 zaváděl tam opravy a z cizích zahrad i z venku dával tam vzácné rostliny dle vlastní 

 methody sázeti. Starý Rudbeck vzal svého zastavalele v úřadě k sobě za vychovatele 

 dětí svých, a tu měl tento příležitost používati jeho vybrané bibliotéky a prostudovati 

 jeho nádherně kreslené ptactvo švédské. Tyto časné a čestné prospěchy na dráze aka- 

 demické dodávaly snaživému a ctižádostivému duchu Linnaeovu pružnosti v té míře, že 

 stráviv dny své nejvíce se svými posluchači ve škole a na výletech , i nocí k svým 

 vlastním pracím přibírati nelitoval. Tu jej zabývalo přede vším vypracování nového sy- 

 stému rostlinstva, studování spisů dřevnějších botanikův a porovnávání jich se svými na- 

 bytými názory a tudíž posuzování jejich zásad; samé to zárodky, jejichž vyvinutím na 

 půdě hollandské velikou reformu v botanice spůsobil. 



V té době navrátil se Dr. Nils Rosen ze své cesty po cizích vlastech, mladý to 

 muž pro své schopnosti a vědomosti v oboru lékařství na slovo vzatý, kterýž později i spisova- 

 telské pověsti nabyl a mezi nejpřednějšími lékaři předešlého století se proslavil. On i hned 

 jal se za Rudbecka anatomii přednášeti a žádal též i botanickou část přednášek jeho pře- 

 vzíti, neboť doufal stáli se nástupcem Rudbeckovým. Jméno, které si byl již Linnaeus 

 mezi studenty získal, vzbudilo jeho nedůvěřivost, i hleděl jej opravdově kladením mu 

 všelijakých překážek odstraniti. Linnaeovi tím posléze i pobyl v domě Rudbcckově 

 zlrpčen byl, lak že s radostí uchopil se právě vhod přicházejícího povolání k cestě 

 přírodozpylné do méně známých laponských krajův švédských, kterýmž jej společnost 

 věd v Upsale, na doléhání sekretáře svého Ondřeje Celsia, r. 1731 poctila. 



Nežli nastoupil svoji, jak předzvídal, se všelikými nesnázemi spojenou cestu do 

 rozsáhlé, puslé a studené Laponic , navštívil v zimě své rodiště, a mělf to potěšení, že 

 jeho rodičové, posud dráhu jeho želící, z Jeho vyznamenání srdečně se radovali. Neo- 

 pominul k Stobaeovi do LunfJu se podívali, aby též jeho sbírku mineralií, an v neroste-' 

 pisu méně povřdom byl, prostudoval. Na to, 13. května roku 1732, vydal se koňmo s 60 

 tolary na cesiu, i jel podle Bolenského zálivu, skrze Angermanland, kde na konci května 

 o jaru ještě ani zdáni nebylo a krajiny ležely plny sněhových hrůz zimních, k nejjižnější 

 laponské provincii Umea; podle řeky Umea yx\\\ se nahoru pěšky, i bylo mu tu zápasiti 

 s velikými obtížemi, nebot lopotně musil se propracovávali skrze lesiny a bařiny ješlě 

 ledem naplněné, až ho jarní odměk, nidouvajíci řeky a roztápějící sněžné planiny, přinutil 

 ucouvnouli a navrátili se do Umcy, odkudž nyní zamířil svoji pouf podle moře severně 

 do Pilcy a Luley. Odtud na kocábce plavil se vzhůru po řece Lulea do Jockmocku, 

 již na laponských Alpách, pak cestoval dále do Quickjocku. Obdržev lu tlumočníka la- 

 ponského vystoupil na vysoké hory u Walli^vare, kdež nezapadající slunce spatřil a zcela 

 nové alpské rostlinstvo nacházel. Po hřbetu pohoří toho vždy pěšky pokračoval až 



